ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/11839/25 
№ провадження 2/646/1338/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В.,
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки від повідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій позивача та відповідача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області з такими вимогами: встановити факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати, що ОСОБА_1 є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України.
В обгрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача ОСОБА_3 , яка за життя була співвласницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 26 лютого 2004 року, квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності - по 1/4 частці кожному.
ОСОБА_3 була зареєстрована як студентка до 01 травня 2010 року за адресою: АДРЕСА_3 (студентський гуртожиток).
У зв`язку з тяжким онкологічним захворюванням позивач змушений був забрати доньку до себе додому в селище Куп`янськ-Вузловий, у квартиру, що перебувала у їхній спільній частковій власності.
На момент смерті ОСОБА_3 проживала разом із позивачем у цій квартирі, фактично вела з ним спільне господарство, однак, за вказаною адресою зареєстрована не була.
Смерть ОСОБА_3 настала внаслідок онкологічного захворювання, при цьому протягом тривалого часу позивач здійснював догляд за нею, забезпечував лікування та проживання до моменту її смерті.
Після її смерті позивач уважав, що факт спільного проживання з донькою автоматично надає йому право на спадщину, тому у встановлений шестимісячний строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України, до нотаріуса не звернувся.
Під час звернення до нотаріуса йому було роз`яснено необхідність підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті.
Представник позивача зазначила, що встановлення такого факту має юридичне значення, оскільки є необхідною умовою для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 1268, 1269 та 1270 Цивільного кодексу України, представник позивача просила встановити факт проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати ОСОБА_1 таким, що фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у підготовчому провадженні.
Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 21 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченко Н. В. про виклик свідків; закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду по суті; викликано у судове засідання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
17 лютого 2026 року засобами системи «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Демченко Н. В. надійшло клопотання з проханням замінити свідка ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , викликати ОСОБА_8 у судове засідання для допиту.
У судове засідання, призначене на 06 квітня 2026 року, позивач не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв/клопотань на адресу не надходило.
Представник Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином; на офіційну електронну адресу суду надав клопотання про розгляд справи без його участі та без покладення судових витрат на відповідача.
Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Окрім того, просила залишити судові витрати за позивачем.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 01 квітня 1990 року Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Дергачівської районної ради.
Як встановлено зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , виданого 26 лютого 2004 року Управлінням житлово-комунального господарства містобудування Куп`янського міськвиконкому, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кожному зі співвласників належить по 1/4 частці у праві власності на зазначене майно.
Право спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано у Куп`янському бюро технічної інвентаризації за № 20762, в книзі № 170, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6411996 від 04 лютого 2005 року.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Куп`янськ-Вузловий Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 01 липня 2010 року Куп`янськ-Вузловською селищною радою Харківської області.
Постановою № 428/02-31 від 15 жовтня 2025 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області, який діяв у порядку заміщення приватного нотаріуса Куп`янського районного нотаріального округу Харківської області, відмовив ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті доньки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування підстав для відмови зазначено, що ОСОБА_3 до 01 травня 2010 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (гуртожиток) та на день смерті не перебувала на реєстраційному обліку. За даними Спадкового реєстру спадкова справа після її смерті не відкривалася. ОСОБА_1 у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини, тому, уважається таким, що її не прийняв.
У зв`язку з цим відсутні правові підстави для видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що протягом тривалого часу, з 1997 року по 2023 рік, проживала по сусідству з родиною позивача, їхні діти дружили. У травні 2010 року їй стало відомо про хворобу ОСОБА_10 , яка потім вже ходити не могла, тому, батько носив її на руках. У червні 2010 року ОСОБА_10 померла. Зазначила суду, що ій відомо, що ОСОБА_10 навчалася у місті Харкові, проте, у цей період часу вона фактично проживала з батьками; батько майже кожного дня возив її до лікарні.
Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що знайома з сім`єю позивача тривалий час - з 2000 року. Приблизно 15 років тому, наприкінці весни - влітку, бачила, як дівчину привезли додому до батьків після перебування у лікарні. Згодом бачила та чула, що того ж літа дівчина померла. До лікування дівчина проживала у місті Харкові, а після цього - разом із батьками у квартирі. Також відомо, що ОСОБА_10 була студенткою.
Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування
Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються учасниками цивільної справи.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на момент її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частин першої та другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як виснує Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23, провадження № 61-9113св 23, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі № 688/2822/22, провадження № 61-13659св23, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно із статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як зазначено у частинах другій та третій статті 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя не розпорядилась належним їй майном на випадок смерті, у зв`язку із чим спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після її смерті є батько - ОСОБА_1 .
Факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на переконання суду, підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів.
Суд зауважує, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження ним виникає після оформлення успадкованого права у встановленому законом порядку.
Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Отже, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні надані докази у справі, оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що відповідними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_3 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , тому, позовна вимога про встановлення факту проживання позивача (спадкоємця) разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України суд зазначає таке.
Відповідно до частин першої - третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 Цивільного кодексу України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України викладений у постановах Верховного Суду від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 Цивільного кодексу України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Згідно із пунктом 3.19 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У матеріалах справи відсутні докази того факту, що позивач ОСОБА_1 відмовився від спадщини після померлої доньки. 
Ураховуючи наведені вище приписи законодавства, суд зауважує, що при встановленні судом факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час його смерті спадкоємець вже має правовий статус особи, що прийняла спадщину, відповідно до прямих приписів частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України. Тому, визнання зазначеної обставини фактичного прийняття спадщини спадкоємцем окремо у судовому порядку не підлягає і позовна вимога про визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України задоволенню не підлягає.
Отже, дослідивши безпосередньо у судовому засіданні надані докази у справі, оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи те, що представником позивача заявлено клопотання про залишення судового збору за позивачем, суд не вирішує питання щодо його розподілу.
Керуючись статтями 2, 76, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 та 355 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Куп`янської міської військової адміністрації Куп`янського району Харківської області про встановлення факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання позивача таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України задовольнити частково.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто, на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 - у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
У позовній вимозі про визнання ОСОБА_1 таким, що фактично прийняв спадщину після смерті доньки ОСОБА_3 відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення складено 16 квітня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; номер телефона: НОМЕР_6 ;
Представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_4 ; номер телефона: НОМЕР_8 , email: ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
Відповідач: Куп`янська міська військова адміністрація Куп`янського району Харківської області, ЄДРПОУ: 44758728, місцезнаходження: проспект Конституції, будинок 3, місто Куп`янськ Харківської області, 63701; номер телефона: +380574253931, email: info@kupyansk-rada.gov.ua.

Суддя О. В. Іщенко