ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3461/26 Справа № 192/3179/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:         Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №192/3179/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроперспектива» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Снігур Анатолія Степановича на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року про повернення позовної заяви, постановлену у складі судді Стрельникова О.О.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Агроперспектива» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення коштів.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агроперспектива» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення коштів, залишено без руху для усунення недоліків. Надано позивачу строк, який становить не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, усунути зазначені недоліки. Роз`яснено позивачу, що позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута, якщо він у зазначений строк не усуне недоліки відповідно до цієї ухвали.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «АГРОПЕРСПЕКТИВА» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення коштів повернуто, на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Снігур А.С. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосував норми як матеріального, так і процесуального права. 
Вказує, що 06 грудня 2025 року ним, як представником позивача Ігнатюк І.П., було направлено до суду заяву про усунення недоліків - уточнено позовну заяву, а саме уточнено код ЄДРПОУ відповідача - ТОВ «Агроперспектива», зазначено ціну позову щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та отримано і приєднано інформаційну довідку щодо права власності на земельну ділянку.
В ухвалі від 19 грудня 2025 року про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд зазначив підстави повернення, а саме, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В даній справі, свідоме не усунення недоліків може бути розцінено як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Оскільки позивачем не було виконано вимоги ухвали від 05 грудня 2025 року у визначений судом строк, тому є підстави вважати позовну заяву не поданою та повернути її позивачу. 
Вважає, що висновок суду про наявність підстав для повернення позовної заяви не ґрунтується на вимогах закону, оскільки він, як представник позивача, усунув недоліки викладені в ухвалі про залишення позовної заяви буз руху, в тому числі зазначив ціну позову за розірвання договору оренди землі. 
Зазначає, що судом першої інстанції не забезпечено права позивача на доступ до правосуддя, встановлене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за формальними підставами. 
Крім того, на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі суд не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. 
У зв`язку із чим просив суд ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року про повернення позовної заяви скасувати, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 19 грудня 2025 року зазначив, що надана 08 грудня 2025 року суду уточнена позовна заява не є усуненням недоліків, оскільки згідно уточненої позовної заяви, позивачем викладено лише ціну позову за вимогою про стягнення орендної плати, про те ціну позову за вимогою про розірвання договору оренди позивачкою в позові не зазначено, тому позивач у встановлений судом строк вимоги ухвали суду від 05 грудня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, суд прийшов до висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу. 

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. 

У справі встановлено, ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Агроперспектива» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення коштів, залишено без руху для усунення недоліків, а саме: для уточнення коду ЄДРПОУ відповідача - ТОВ «Агроперспектива»; зазначення ціни позову щодо розірвання договору оренди земельної ділянки; не надано докази на підтвердження права оренди земельної ділянки, оскільки наданий до позовної заяви Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, виданий 30 жовтня 2018 року, станом більше ніж за 7 років до подання позову до суду.
Надано позивачу строк, який становить не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, усунути зазначені недоліки. Роз`яснено позивачу, що позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута, якщо він у зазначений строк не усуне недоліки відповідно до цієї ухвали.

06 грудня 2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Снігур А.С. було направлено до суду заяву про усунення недоліків - уточнено позовну заяву, в якій уточнено код ЄДРПОУ відповідача - ТОВ «Агроперспектива», зазначено ціну позову щодо немайнової вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки, а також приєднано інформаційну довідку щодо права власності на земельну ділянку.

Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду спорів, які виникли, що можливо лише під час розгляду справи по суті.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).
ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Слід зазначити, суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи позивача, викладені в уточненій позовній заяві, та у порушення норм процесуального права, дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі п.3 ст.185 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2025 року про повернення позовної заяви скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Снігур Анатолія Степановича — задовольнити. 
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2025 року про повернення позовної заяви у справі №192/3179/25 — скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Судді: