УХВАЛА
Іменем України

22 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 760/7592/16-ц
провадження № 61-7464ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою адвокатки Горбаченко Марини Олександрівни в інтересах  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням від 29 листопада 2016 року Солом`янський районний суд м. Києва позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив.
Стягнув з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту від 15 серпня 2006 року № 400/48/06-П у сумі 146 646,48 дол. США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 13 листопада 2015 року становить 3 360 731,00 грн.
Стягнув з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму сплаченого судового збору 50 418,99 грн.
Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-Банк».
Ухвалою від 24 січня 2022 року Солом`янський районний суд міста Києва задовольнив заяву про заміну сторони виконавчого провадження.
Не погоджуючись з цією ухвалою суду, ОСОБА_1 09 квітня 2026 року безпосередньо до Київського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, одночасно порушуючи питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою від 26 травня 2026 року Київський апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року. 
Ухвалу мотивував тим, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу із пропуском встановленого законом річного строку з дня складення повного тексту та оприлюднення ухвали, а наведені ним доводи не є виключеннями, передбаченими частиною другою статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Узагальнені доводи касаційної скарги
02 червня 2026 року адвокатка Горбаченко М. О. в інтересах  ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася з касаційною скаргою, просила скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2026 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята статті 394 ЦПК України).
За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із матеріалів касаційної скарги, аналізу змісту оскарженого судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення. Виключенням із цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, або у разі виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).
Преклюзивний річний строк є імперативним обмеженням, спрямованим на забезпечення принципу правової визначеності та остаточності судових рішень (Res judicata), а винятки з нього підлягають вузькому тлумаченню.
Вирішуючи питання про застосування вказаного винятку щодо «неповідомленої особи», суд апеляційної інстанції виходив із того, що такий статус в розумінні частини другої статті 358 ЦПК України, передбачає повну відсутність у матеріалах справи доказів вжиття судом заходів щодо сповіщення цієї особи про судове засідання у встановленому законом порядку.
Суд встановив, що на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 місцевий суд направив судову повістку про виклик у судове засідання на дату постановлення оскарженої ухвали. Це поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою поштової установи «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Згідно з положеннями статті 130 ЦПК України, якщо особа не повідомила суду іншої адреси, судова повістка надсилається за зареєстрованим місцем проживання і вважається врученою, зокрема у разі проставлення відмітки про відсутність особи за адресою. 
Тому суд апеляційної інстанції вважав, що особа, яка подала апеляційну скаргу, повідомлена про розгляд справи належним чином, а посилання на неотримання ухвали є наслідком власної процесуальної пасивності, оскільки отримання кореспонденції за місцем реєстрації перебуває у межах контролю самого апелянта.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку ОСОБА_1 також зазначає, що ознайомився з оскарженою ухвалою у матеріалах виконавчого провадження, а приватний виконавець самовільно здійснив заміну сторони в межах виконавчого провадження, при цьому особа, яка подала апеляційну скаргу, конкретно не зазначає, коли саме він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.
Такі доводи апеляційний суд також не визнав належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку, оскільки сам факт обізнаності апелянта з перебігом виконавчого провадження свідчить про те, що він мав реальну можливість дізнатися про підстави примусового виконання рішення значно раніше. 
Перевіркою таких доводів матеріалами справи та наявними у справі відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження апеляційний суд встановив, що виконавче провадження відкрите 29 січня 2019 року, а постанову про заміну сторони виконавчого провадження відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції від 24 січня 2022 року приватний виконавець виніс 17 лютого 2023 року.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду, учасники судового процесу та виконавчого провадження повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, а наявність відкритого виконавчого провадження протягом тривалого часу покладає на сторону обов`язок цікавитися станом виконання рішення суду. Пасивна процесуальна поведінка апелянта, який протягом декількох років не вчиняв жодних дій для з`ясування правових підстав заміни сторони у виконавчому провадженні, не може бути виправдана посиланням на неотримання копії ухвали, оскільки отримання такої інформації перебувало в межах контролю самого апелянта.
Отже, винятки, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, у цьому випадку відсутні.
За таких обставин враховуючи, що апеляційна скарга подана із пропуском встановленого законом річного строку з дня складення повного тексту та оприлюднення ухвали, а наведені апелянтом доводи не підпадають під виключення, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 січня 2022 року.
Доводи касаційної скарги адвокатки Горбаченко М. О., яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , фактично зводяться до його незгоди зі здійсненою судом оцінкою наявності виключень, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.
Втім, суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів і, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження закасаційною скаргою адвокатки Горбаченко Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 травня 2026 року за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська