УХВАЛА

10 червня 2026 року 
м. Київ

справа №120/1689/26
адміністративне провадження № К/990/25766/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Тацій Л.В.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Шевцової Н.В., 
перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2026 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень та матеріалах касаційної скарги, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2026 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позовну заяву ОСОБА_1 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернуто особі, яка її подала.
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 11.05.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2026 - без змін.
04.06.2026 до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на зазначені судові рішення.
Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов до таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і статті 13 КАС України.
Отже, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтованих мотивів щодо новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, у зв`язку з чим колегія суддів констатує, що заявником не наведено доводів на підтвердження того, що судове рішення Верховного Суду за наслідками розгляду її скарги матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі, зводяться до посилань на непогодження з оскаржуваними судовими рішеннями та до аргументів щодо перешкоджання доступу до правосуддя.
У цій справі суди виходили з того, що позовна заява підписана ОСОБА_1 , однак була подана від імені саме Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ХРАМУ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ М. МОГИЛЕВА-ПОДІЛЬСЬКОГО МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ", про що свідчить зміст самої заяви. Крім того, вимоги даного позову стосуються виключно питання реєстрації статуту юридичної особи у його новій редакції, тобто прямо скеровані на захист прав саме юридичної особи, а не фізичної особи - ОСОБА_1 , а тому і відповідна позовна заява має бути подана саме юридичною особою та за підписом уповноваженої на те особи.
За таких обставин суди вважають, що вимоги даного позову фактично скеровані на захист прав юридичної особи - Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ХРАМУ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ М. МОГИЛЕВА-ПОДІЛЬСЬКОГО МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ", однак відповідна організація не є позивачем за даним позовом. 
Таким чином, оскільки предметом даного позову є нездійснення реєстрації статуту юридичної особи - Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА ХРАМУ СВЯТИТЕЛЯ МИКОЛАЯ М. МОГИЛЕВА-ПОДІЛЬСЬКОГО МОГИЛІВ-ПОДІЛЬСЬКОЇ ЄПАРХІЇ УКРАЇНСЬКОЇ ПРАВОСЛАВНОЇ ЦЕРКВИ", відтак, звертаючись до суду першої інстанції належним позивачем у вказаній справі є саме ця юридична особа. 
З огляду на зазначене, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2026 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління у справах національностей та релігій Вінницької обласної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.В. Тацій С.Г. Стеценко   Н.В. Шевцова