Справа № 635/2244/25 
Провадження № 2/635/1398/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року      селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя О.М. Пілюгіна
секретар судового засідання Головінов С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Він Фінанс» заборгованість за кредитним договором № L4480836 від 27 серпня 2018 року в загальному розмірі 30605,05 гривень. 
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 27 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» укладено договір кредитної лінії № L4480836. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник, не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. 01 липня 2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № L4480836 за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору №01072019 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 19374,00 гривні. 25 липня 2024 року на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання Протоколу № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. Заборгованість відповідача за кредитним договором № L4480836 від 27 серпня 2018 року становить 19374,00 гривні; сума збитків з урахуванням 3% річних – 1742,07 гривні; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань –9488,98 гривень; разом заборгованість становить – 30605,05 гривень, що змусило позивача звернутися до суду з позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року відкрито провадження по справі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовних вимогах просив справу розглянути за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, причини неявки суду не повідомила.
Враховуючи неявку належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, суд, за письмовою згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. 
Суд, дослідивши докази по справі, приходить до наступного. 
Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № L4480836, шляхом підписання Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG7895312, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 7000,00 гривень, з потенційним лімітом кредитної лінії 20000,00 гривень, реальна річна відсоткова ставка 474,50%; відсоткова ставка в день - 1,3%; пеня, якщо є 1,5%; дата повного погашення – 26 вересня 2018 року.
Окрім того, між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 було укладено Додаткові угоди до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії AG7895312. До договору додано загальні умови договору кредитної лінії та Паспорт споживчого кредиту. 
ТОВ «ФК «Дінеро» було ідентифіковано відповідача за його фінансовим номером та наданими ОСОБА_1 персональними даними, про що свідчить Довідка про ідентифікацію.
01 липня 2019 року між ТОВ «ФК «Дінеро» (кредитор) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 01072019, відповідно до умов якого кредитор відступає новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості).
До позовної заяви позивачем долучено копії документів щодо договору відступлення права вимоги № 01072019 від 01 липня 2019 року, а саме: акти прийому-передачі, додаткові угоди, акти звірки взаєморозрахунків, реєстр боржників, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № L4480836 від 27 серпня 2018 року у розмірі 19374,00 гривні. 
25 липня 2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс». 
За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «ФК «Дінеро» до ТОВ «Він Фінанс».
Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. 
За даними виписки по рахунку за Договором № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 27 серпня 2018 року по 01 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становила 19374,00 гривні, з яких: 8700,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 2438,00 гривень – заборгованість за процентами; 4306,00 гривень – заборгованість за нарахованими штрафами/пеня; 3930,00 гривень – заборгованість за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю. Крім того позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 15 січня 2022 року до 13 січня 2025 року у розмірі 9488,98 гривень, та три відсотки річних у розмірі 1742,07 гривні. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та відповідачем ОСОБА_1 27 серпня 2018 року в електронній формі було укладено договір кредитної лінії № L4480836, на виконання якого кредитором було перераховано безготівковим шляхом грошові кошти на рахунок відповідача. Вказує, що у зв`язку з невиконанням Договору в останнього утворилася заборгованість перед первісним кредитором у загальному розмірі 19374,00 гривні, з яких: 8700,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту; 2438,00 гривень – заборгованість за процентами; 4306,00 гривень – заборгованість за нарахованими штрафами/пеня; 3930,00 гривень – заборгованість за комісією за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю, а в подальшому після відступлення права вимоги, позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 15 січня 2022 року до 13 січня 2025 року у розмірі 9488,98 гривень, та три відсотки річних у розмірі 1742,07 гривні.
За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підтвердження заявлених вимог позивач надав: паспорт споживчого кредиту; загальні умови договору кредитної лінії та додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG7895312 від 27 серпня 2018 року, позичальником у якому зазначено ОСОБА_1 ; виписку з рахунку за вказаним договором; розрахунок заборгованості; довідку про ідентифікацію, видану ТОВ «Дінеро», згідно з якою ОСОБА_1 прийняв умови договору № AG7895312 шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатором (ОТП-пароль).
У позовній заяві позивач стверджує, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» на виконання вимог Договору перерахував грошові кошти відповідачу.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Згідно з п. 17.1. ст. 17 Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до п.п. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Позивачем до позовної заяви долучений документ, назва якого зазначена як «виписка з рахунку, станом на 01.07.2019», в якому проведено калькуляцію нарахування відсотків, штрафних санкцій по кожному дню та сформовано колонки із кінцевим результатом калькуляції у вигляді зального розміру заборгованості. 
Проте, вказаний документ не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бухгалтерського обліку, адже відповідачу не відкривався банківський рахунок у системі первісного кредитора і даний документ не є випискою по банківському рахунку первісного кредитора, з якого можливо було б встановити факт здійснення переказу на картковий рахунок відповідача. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
В матеріалах справи також наявний паспорт споживчого кредиту, разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.
Долучена позивачем до позовної заяви довідка про ідентифікацію також не є первинним документом, який підтверджує дійсність фінансової операції, оскільки лише відображає загальні дані щодо відповідача та дати заявок на кредит і банківських переказів, однак не підтверджує здійснення таких переказів первісним кредитором, крім того, вказана довідка не містить підпису відповідача.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № L4480836 від 27 серпня 2018 року задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «ФК «Дінеро» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 та щодо отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № L4480836/AG7895312 від 27 серпня 2018 року, а тому вимоги про стягнення заборгованості є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, суд повністю відмовляє в задоволенні позовних вимог, та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.
Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Товариству з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» в задоволенні позовних вимог – повністю відмовити. 
Судові витрати понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» віднести за його рахунок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», код ЄДРПОУ: 38750239, місцезнаходження: місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя    О.М. Пілюгіна