29.04.26
22-ц/812/1116/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/9630/25
Номер провадження 22-ц/812/1116/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
за участю: представника позивача - адвоката Проніної О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в його інтересах
адвокатом Проніною Ольгою Олександрівною
на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді - Нікітіна Д.Г., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Громадський Посад» (надалі- ТОВ «Громадський Посад») про стягнення грошових коштів за договорами купівлі-продажу майнових прав на квартири, 

в с т а н о в и л а:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Проніна О.О. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Громадський Посад» про стягнення грошових коштів за договорами купівлі-продажу майнових прав на квартири.
Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Громадський посад» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/62/К6 від 28 липня 2021 року, предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру , загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 7 поверсі 6 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - IV квартал 2022 року, договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/47/7К від 25 серпня 2021 року, предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 6 поверсі 7 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - ІІ квартал 2023 року та договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/38/7К від 25 серпня 2021 року, предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 5 поверсі 7 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - ІІ квартал 2023 року.
Вказує на те, що відповідачем умови вказаних договорів не було виконано, внаслідок чого договори було розірвано в односторонньому порядку, а відтак у ОСОБА_1 є право вимоги на повернення коштів, які він перерахував відповідачу на виконання умов спірних договорів, а також пені та 3% річних за безпідставне користування його коштами. 
Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ТОВ «Громадський Посад» грошові кошти за договорами купівлі-продажу майнових прав у загальній сумі 90 583,50 доларів США.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 грудня 2015 року відкрито провадження за вказаним позовом.
29 березня 2026 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Проніна О.О. подав до Заводського районного суду м. Миколаєва заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на поточному рахунку ПАТ «Банк Восток», МФО 307123, № НОМЕР_1 та інших рахунках, що належать ТОВ «Громадський Посад» у межах ціни позову, а саме в сумі 3 835 069 грн.
Крім того, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову - 3 835 069 грн на нерухоме майно, належне ТОВ «Громадський Посад» на праві власності, зокрема, на: 
нежитлове приміщення №19 площею 17,9 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924894248101);
нежитлове приміщення №18,6 площею 18,6 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924871648101);
нежитлове приміщення №15 площею 18,6 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924863448101);
нежитлове приміщення №12 площею 14 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924842848101); 
нежитлове приміщення №25 площею 17,8 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924831748101);
нежитлове приміщення №2 площею 14 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924818648101);
нежитлове приміщення №24 площею 18,6 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924801648101); 
нежитлове приміщення №23 площею 18,6 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924766248101); 
нежитлове приміщення №22 площею 22,1 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924744248101); 
нежитлове приміщення №21 площею 22,8 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924708448101);
нежитлове приміщення №20 площею 17,9 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924531348101);
нежитлове приміщення №9 площею 21 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_13 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924281848101); 
нежитлове приміщення №3 площею 13 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_14 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924093248101); 
нежитлове приміщення №6 площею 21 кв.м. у частині підвального поверху 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_15 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1924065448101);
приміщення (комора) площею 1,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_16 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1921338948101); 
нежитлове приміщення підвалу №024 за літ. А площею 18,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1852489848101); 
нежитлове приміщення підвалу №023 за літ. А площею 18,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1852383748101); 
нежитлове приміщення підвалу №016 за літ. А площею 18,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1850753748101); нежитлове приміщення підвалу №015 за літ. А площею 18,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1850701548101); 
нежитлове приміщення підвалу №012 за літ. А площею 13,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1849814348101); 
нежитлове приміщення підвалу №020 за літ. А площею 18,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_12 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1849775848101); 
нежитлове приміщення підвалу №019 за літ. А площею 18,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1849742648101);
нежитлове приміщення підвалу №004 за літ. А площею 11,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_17 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1848604348101); 
нежитлове приміщення підвалу №005 за літ. А площею 20,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1848574348101);
нежитлове приміщення підвалу №002 за літ. А площею 13,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1848435748101).
Заява обґрунтована тим, що в провадженні Господарського суду Миколаївської області знаходиться справа №915/2187/26 за позовом Окружної прокуратури м. Миколаєва до ТОВ «Громадський Посад» про стягнення коштів, в межах якої ухвалою того ж суду від 20 лютого 2026 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках товариства в межах позовних вимог 4 862 846,81 грн, що свідчить про неплатоспроможність відповідача та відсутність у нього майна достатнього для виконання майбутнього судового рішення.
Беручи до уваги очевидне ухилення відповідача від виконання взятих на себе договірних зобов`язань більше трьох років та не повернення останнім на користь позивача сплачених грошових коштів, наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах і належать або підлягають сплаті ТОВ «Громадський Посад» в межах суми стягнення - 3 835 069 грн.
Крім того, позивачу відомо, що відповідач на даний час переуступає (продає) свої майнові права іншій юридичній особі.
При цьому, обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно та грошові кошти фактично перебуватимуть у володінні власника, а обмежаться лише можливістю їх відчуження третім особам.
Водночас можливість накладення арешту на майно в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Проніною О.О. про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що накладення арешту на рахунки відповідача в межах заявленої суми здатне перешкодити здійсненню ним господарської діяльності, та як наслідок - суттєво погіршити його майновий стан, а відтак у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та обліковуються на банківських рахунках ТОВ «Громадський посад» слід відмовити.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині шляхом накладення арешту на майно підприємства, суд зазначав, що позивачем не надано доказів, які б відображали ринкову вартість вказаного майна, на яке він просить накласти арешт, а тому суд позбавлений можливості визначити співмірність вартості зазначеного майна із заявленими вимогами.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Проніна О.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу ані на значну ціну позову та тривалість невиконання зобов`язань за трьома договорами купівлі-продажу майнових прав, ані на той факт, що ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 20 лютого 2026 року вже вжито заходів у вигляді накладання арешту на кошти, що містяться на рахунках відповідача.
Не надав суд першої інстанції належної оцінки письмовим доказам, що окрім підвальних приміщень у відповідача взагалі відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно. 
Вказує на те, що судом не з`ясовано чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки значний розмір позовних вимог цілком відповідає виду забезпечення позову й заявлений в межах ціни позову. Зазначає про те, що позивачем надані докази які свідчать про наявність у відповідача реальної можливості вчинити дії відчуження об`єктів наявного нерухомого майна, тому як грошові кошти позивачем фактично інвестовані «у повітря», внаслідок чого відбудеться зміна власника майна позивача і внесення відповідних реєстраційних даних щодо нерухомого майна, що істотно ускладнить чи унеможливіть виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. 
Зазначає, що ненадання суду ринкової вартості об`єктів нерухомого майна на яке позивач просить накласти арешт, то це є неможливим, оскільки заява на проведення оцінки майна може бути подана виключно власником, а призначення судової експертизи із проведенням оцінки вартості об`єктів нерухомості на стадії забезпечення позову ЦПК України не передбачено.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судове засідання ОСОБА_1 та представник ТОВ «Громадський Посад» не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, передумовою якого є не відсутність учасників справи, а неможливість вирішення спору в судовому засіданні (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25 червня 2024 року в справі № 359/6678/19, провадження № 61-17877св23).
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутность учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - адвоката Проніну О.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи між  ОСОБА_1 та ТОВ «Громадський посад» було укладено:
договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/62/К6 від 28 липня 2021 року предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 7 поверсі 6 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - IV квартал 2022 року, 
договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/47/7К від 25 серпня 2021 року предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 6 поверсі 7 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - ІІ квартал 2023 року
договір купівлі-продажу майнових прав №ГП/38/7К від 25 серпня 2021 року предметом якого є майнові права на однокімнатну квартиру, загальною площею 34,26 кв.м., розташовану на 5 поверсі 7 секції комплексної житлової забудови по АДРЕСА_1 (1 черга), заплановай термін закінчення будівництва об`єкта і передачі його в експлуатацію - ІІ квартал 2023 року.
На виконання вказаних договорів ОСОБА_1 було здійснено оплату вартості об`єктів будівництва - вказаних квартир у загальному розмірі 51 699,06 доларів США, між тим об`єкти будівництва ОСОБА_1 відповідно до умов договору не було передано.
У зв`язку з розірванням вказаних договорів в односторонньому порядку внаслідок їх невиконання, 18 грудня 2025 року відповідачем було здійснено часткове повернення грошових коштів ОСОБА_1 у загальній сумі 20 659,32 доларів США, що еквівалентно 874 509, 02 грн. 
Посилаючись на неповне повернення сплачених грошових коштів, позивач просив стягнути з відповідача суму сплаченої вартості майнових прав, пені та 3% річних загальному розмірі 90 583,50 доларів США.
Представник позивача - адвокат Проніна О.О. подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на поточному рахунку ПАТ «Банк Восток», МФО 307123, № НОМЕР_1 та інших рахунках у межах ціни позову - 3 835 069 грн, а крім того, в порядку забезпечення позову просила накласти арешт на належні відповідачу на праві власності нежитлові приміщення в частині підвального приміщення 10-ти поверхового житлового будинку, 34 Б по вул. Громадянський в м.Миколаєві.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. 
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі № 910/4777/21.
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом.
Слід зазначити, що мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.
На вказаному наголошено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2025 року у справі № 466/11625/24.
У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 вказано, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При цьому у вищевказаній постанові від 06 серпня 2025 року у справі № 759/22148/24 Верховний Суд погодився з висновками районного суду про можливість забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на будь-яких рахунках, відкритих у банківських установах, у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог, що спростовує відповідні доводи заявника касаційної скарги.
В обґрунтовування заяви про забезпечення позову представником позивача - адвокатом Проніною О.О. наведені відповідні доводи, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться та обліковуються на банківських рахунках ТОВ «Громадський посад» в межах заявленої суми вважав, що таке може перешкодити здійсненню ним господарської діяльності та як наслідок - суттєво погіршити його майновий стан.
Між тим, з таким висновком суду погодитися неможливо, оскількизазначений спосіб забезпечення позову не перешкоджатиме відповідачу здійснювати свою господарську діяльність, а лише обмежує частково розпорядження грошовою сумою у розмірі 3 835 069 грн у межах позовних вимог, за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, оплати заробітної плати, тобто товариство не позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 серпня 2024 року у справі № 175/9587/23, від 01 грудня 2025 року у справі № 752/3128/25.
З матеріалів справи встановлено, що предметом судового розгляду в даній справи є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в загальному розмірі 90 583,50 доларів США, що еквівалентно 3 835 069 грн.
Колегія суддів зазначає, що нежитлові приміщення, розташовані в 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві власності відповідачу ТОВ «Громадський Посад».
Висновки суду першої інстанції як підставу для відмови у задоволенні заяви в частині накладення арешту на нежитлові приміщення, належні відповідачу, що представником позивача не долучено до заяви доказів на підтвердження ринкової вартості на належні відповідачу нежитлові приміщення, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки такі докази не є вирішальними при вирішенні питання про забезпечення позову.
У постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, які належать відповідачу на праві власності.
На наведене суд належної уваги не звернув та дійшов помилково висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції на підстав п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд враховує, що предметом позову у даній справі є стягнення із відповідача на користь позивача грошових коштів, і у разі задоволення позову з ТОВ «Громадський посад» на користь ОСОБА_1 може бути стягнуто 3 835 069 грн
Зважаючи на те, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір, зокрема, щодо стягнення грошових коштів з ТОВ «Громадський посад» на користь ОСОБА_1 у розмірі 3 835 069 грн існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна на користь третіх осіб, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.
Разом з тим, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Громадський Посад» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Громадський Посад» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у загальній сумі 33 368,25 грн, із яких: 3% річних - 2 946,02 грн, пеня - 30 442,23 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Отже, на час перегляду оскаржуваної ухвали в апеляційній інстанції предмет спору за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Громадський Посад» про стягнення грошових коштів за договорами купівлі-продажу майнових прав на квартири у розмірі 3 835 069 грн відсутній, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Проніною Ольгою Олександрівною - задовольнити частково.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст складено 30 квітня 2026 року.