ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 460/13806/25 пров. № А/857/20495/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Калмикової Ю.О.,
Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження в електронній формі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 460/13806/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дуляницькою С.М. в м. Рівне у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження), -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ від 27.03.2025 № 172650010454 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що в долучених до електронної пенсійної справи посвідченнях дітей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, виданих на дітей 1994, 1995, 1997, 1998 р.н., не вказані номери і серії свідоцтв про народження та деякі з них не завірені печатками (заповнені з порушенням). Згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє. В подальшому, ГУ ПФУ листом від 24.07.2025 № 14741-15413/Ю-52/8-1300/25 позивачу надіслано копію рішення про відмову в призначенні пенсії № 172650010454 від 22.07.2025 (на заміну рішення від 27.03.2025) та розрахунок страхового стажу. Згідно рішення про відмову в призначенні пенсії № 172650010454 від 22.07.2025: вік заявника 50 років 01 місяць 21 день, страховий стаж особи становить 13 років 02 місяці 07 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Додатково повідомлено, що в долучених до електронної пенсійної справи посвідченнях дітей, які постраждали від Чорнобильської Катастрофи, виданих на дітей 1994, 1995, 1997, 1998р.н., не вказані номери і серії свідоцтв про народження та деякі з них не завірені печатками (заповнені з порушенням). Згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону 1058-IV.
З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ та 27.03.2025 прийнято рішення № 172650010454 про відмову у призначенні пенсії.
У рішенні вказано, вік заявника 50 років 01місяць 21 день. Страховий стаж особи становить 23 роки 03 місяці 03 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Додатково повідомлено, що в долучених до електронної пенсійної справи посвідченнях дітей, які постраждали від Чорнобильської Катастрофи, виданих на дітей 1994, 1995, 1997, 1998 р.н., не вказані номери і серії свідоцтв про народження та деякі з них не завірені печатками (заповнені з порушенням). Згідно поданих документів право на пенсійну виплату відсутнє. 
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частин першої та другої статті 5 Закону № № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно пункту третього частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають: жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.
Аналогічні приписи містяться і у статті 17 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми.
Як встановлено з матеріалів справи, факт, що позивач виховувала 6 дітей до досягнення ними шестирічного віку, не є спірним в межах даної справи.
Станом на дату звернення до пенсійного органу з заявою про призначення їй пенсії відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-ІV вона досягла 50 років.
За змістом спірного рішення від 27.03.2025 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки в долучених до електронної пенсійної справи посвідченнях дітей, які постраждали від Чорнобильської Катастрофи, виданих на дітей 1994, 1995, 1997, 1998 р.н., не вказані номери і серії свідоцтв про народження та деякі з них не завірені печатками (заповнені з порушенням).
Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Підпунктом 6 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що документами, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до зазначеного віку, - документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, тяжко хворою дитиною, якій не встановлено інвалідність. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).
Відповідно до пункту 2.16 розділу ІІ Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує родинні стосунки, приймаються паспорт, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, а також рішення суду.
А згідно з пунктом 2.17 розділу ІІ Порядку № 22-1 при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані від органів, що призначають допомогу, відомості про вид отриманої допомоги та період її одержання (за наявності).
З матеріалів справи встановлено, що під час звернення за призначенням пенсії позивачкою було надано свідоцтва про народження дітей, зокрема: 1. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 від 18.02.2025, паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 15.06.2012); 2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повторно виданого свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 від 25.06.2004, свідоцтво про шлюб, яке підтверджує зміну прізвища на ОСОБА_4 , її паспорт серія НОМЕР_4 , виданий 10.08.2016); 3. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (повторно виданого свідоцтво про народження Серії НОМЕР_5 від 18.02.2025, паспорт серія НОМЕР_6 , виданий 16.09.2014); 4. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (повторно виданого свідоцтво про народження Серії НОМЕР_7 від 26.06.2025, паспорт № НОМЕР_8 , виданий 25.10.2022); 5. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_9 від 15.04.1994, паспорт серія НОМЕР_10 , виданий 20.05.2016); 6. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_11 від 21.12.2010).
До заяви про призначення позивачу дострокової пенсії за віком відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV позивачем окрім свідоцтв про народження та паспортів дітей надавались також: 1. Свідоцтво про укладення шлюбу Серія НОМЕР_12 від 15.03.1994; 2. Нагороду - почесне звання «Мати-героїня» від 21.08.2015 № 489/2015; 3. Довідку Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області щодо виховання шістьох дітей до шестирічного віку від 24.02.2025 № 1397; 4. Довідку про отримання/неотримання допомоги в органах соціального захисту від 10.02.2025 № 09-26/214. 
Пунктом 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12серпня 93 р. № 637 (далі – Порядок № 637), час догляду одного з батьків за потерпілою дитиною від Чорнобильської катастрофи до досягнення нею 12-річного віку встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи або довідки про видачу такого посвідчення.
Порядок № 637 не вимагає обов`язкового надання таких документів для вирішення питання про призначення дострокової пенсії відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, а вказує, що з них можна встановити час догляду. Посвідчення дітей, які потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС долучались до заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 виключно для зарахування періоду догляду за дітьми до загального страхового стажу, а не для підтвердження або спростування факту народження і виховання дітей до шестирічного віку.
Таким чином, належними і допустимими доказами та наданими суду документами підтверджується факт народження та виховання позивачем її шістьох дітей, а висновки відповідача щодо заповнених з незначними порушеннями змісту посвідчень дітей, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналізуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства суд враховує, що право особи на отримання пенсії, яке є конституційним та гарантованим державою, не може бути обмежене через формальні недоліки в оформленні документів, допущені не з її вини.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.
Відтак, колегією суддів встановлено, що позивач досягла необхідного віку (50 років) та надала разом із заявою всі необхідні документи, які передбачені пунктом 2.18 Порядку № 22-1, які є необхідні для призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.
Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.
Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 460/13806/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Ю. О. Калмикова 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк