ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року	справа № 380/9257/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Міністерство у справах ветеранів України про визнання протиправним рішення, 
у с т а н о в и в :
до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Міністерство у справах ветеранів України, у якій просить:
- Визнати протиправним рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера від 07.04.2026 №2/5 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
-Зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що позивач у період з 04.10.2017 по 04.11.2017 брав безпосередню участь в антитерористичній операції (АТО), а в період з 30.04.2018 по 06.09.2019 був залучений до сил та засобів Об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях. Вказані обставини підтверджуються Довідкою Луганської обласної прокуратури від 26.02.2025 № 07-12вих-2025, витягом із наказу Першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 29.10.2017 № 96/дск та витягом із наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 30.10.2018 № 87/ДСК. Позивач вказує, що відповідач протиправно застосував до нього звужувальне тлумачення норми права, посилаючись на те, що Законом України від 07.04.2015 № 291-VIII «працівників підприємств, установ та організацій» було виключено з пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, а отже право на статус УБД за цією нормою мають лише особи, залучені до 22.06.2015. Позивач наголошує, що його залучення здійснювалося не в загальному порядку виконання цивільних посадових обов`язків прокурора, а на підставі спеціальних наказів військового командування (АТЦ при СБУ та Генштабу ЗСУ) в межах особливого правового режиму, де він діяв як фізична особа — громадянин України, інтегрований у сили безпеки та оборони. Окрім цього, Відповідач повністю проігнорував другий період його участі у 2018– 2019 роках, який регламентується чинним законодавством щодо соціального захисту учасників безпекових заходів на Сході України, що призвело до дискримінаційного підходу та порушення легітимних очікувань позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 15.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – Міністерство у справах ветеранів України.
Від Міністерства у справах ветеранів України на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву(вх.№49179 від 09.06.2026) у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування вказує, що Міжвідомча комісія діла виключно на підставі та в межах повноважень. Згідно з матеріалами заяви, позивач у спірні періоди обіймав посаду прокурора Луганської області. Законом № 291-VIII, який набрав чинності 22.06.2015, категорію «працівники підприємств, установ та організацій» було виключено з кола суб`єктів, яким статус УБД надається на підставі пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII. Положенням про Міжвідомчу комісію, затвердженим наказом Мінветеранів від 11.08.2023 № 644 (зареєстрованим у Мін`юсті 11.09.2025 під № 1303/44709), чітко обмежено часові межі компетенції Комісії щодо розгляду документів працівників цивільних відомств — лише за період з дня набрання чинності Законом України від 01.07.2014 № 1547-VII до 22.06.2015. Оскільки залучення позивача відбулося у 2017– 2019 роках, правові підстави для задоволення його заяви відсутні, а тому Комісія правомірно прийняла рішення про відмову в наданні статусу. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (вх.№53211 від 19.06.2026) у якій позивач критично оцінює доводи відповідача наведені у відзиві. Підтримує позовні вимоги і просить задовольнити.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив таке.
ОСОБА_1 в період з 04.10.2017 по 04.11.2017, з 30.04.2018 по 06.08.2019 був залучений до проведення антитерористичної операції та брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи в районах та в період здійснення зазначених заходів.
Наказами Генерального прокурора України позивач у період з 12.07.2016 (наказ № 120к від 07.07.2016) по 10.09.2019 (наказ № 128к від 06.09.2019) перебував на посаді прокурора Луганської області.
Згідно з Довідкою Луганської обласної прокуратури від 26.02.2025 № 07-12вих-2025 (складеною за формою Додатка 4 до Порядку № 413), ОСОБА_1 у період з 04.10.2017 по 04.11.2017 залучався до проведення антитерористичної операції сил та засобів Збройних Сил України, а в періоди з 30.04.2018 по 09.10.2018 та з 10.10.2018 по 06.09.2019 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
10.03.2026 позивач звернувся до Мінветеранів із заявою про надання йому статусу учасника бойових дій на підставі пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з долученням вищевказаних документів.
07.04.2026 Міжвідомча комісія (протокол № 4) прийняла рішення № 2/5 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій. Рішення мотивоване тим, що спірні періоди залучення заявника (2017– 2019 роки) настали після 22.06.2015, тобто після набрання чинності Законом № 291-VIII, яким працівників підприємств, установ та організацій виключено з кола осіб, що мають право на статус УБД за пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII.
Листом від 20.04.2026 № 10477/1.3/3.1-26 за підписом заступника Міністра Мінветеранів позивачу надіслано вказане рішення, яке отримано останнім через поштовий зв`язок 24.04.2026.
Позивач вважає дії відповідача протиправними, відтак звернувся із цим позовом до суду.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення умов для їх життєзабезпечення та соціального захисту визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (надалі — Закон № 3551-XII).
Відповідно до статті 5 Закону № 3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII (в редакції Закону України від 01.07.2014 № 1547-VII) було передбачено, що учасниками бойових дій визнаються:
«...працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством».
Відповідно до ст.6 Закону України № 3551-XII рішення про надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, приймається міжвідомчою комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, постраждалих учасників Революції Гідності, членів сімей таких осіб і членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України.
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України» від 07.04.2015 № 291-VIII (набрав чинності 22.06.2015) слова «працівники підприємств, установ, організацій» вилучено з тексту абзацу першого пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII.
Водночас, положення пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII зазнали подальших законодавчих змін з метою врегулювання статусу осіб, які брали участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони під час зміни правового режиму АТО на операцію Об`єднаних сил (ООС).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання статусу учасника бойових дій особам, які брали участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» від 22.11.2019 № 329-IX (який деталізував норми, введені Законом України від 18.01.2018 № 2268-VIII щодо реінтеграції Донбасу) пункт 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII викладено у такій редакції, що охоплює:
«...особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або залучені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України, Служби безпеки України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань чи правоохоронних органів, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів».
Згідно з п.25 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі Закон України № 3551-XII) учасниками бойових дій визнаються особи, які з 24 лютого по 25 березня 2022 року відповідно до Закону України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України" або у складі добровольчих формувань у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною прикордонною службою України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до закону військовими формуваннями та правоохоронними органами брали участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Механізм надання та позбавлення статусу учасника бойових дій для вказаних категорій осіб врегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (надалі — Порядок № 413).
Пунктом 2 Порядку № 413 визначено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема, особам, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, а також особам, які залучалися до сил та засобів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у Донецькій та Луганській областях.
Згідно з підпунктом 2 пункту 4 Порядку № 413, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань АТО або заходів забезпечення національної безпеки (витяги з наказів Генерального штабу ЗСУ, Командувача об`єднаних сил, керівника АТЦ при СБУ, а також довідки за формою згідно з додатком 4).
Згідно з п.19 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 положення про міжвідомчу комісію затверджується Мінветеранів. До складу міжвідомчої комісії включаються представники Міноборони, МВС, Мін`юсту, Національної поліції, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, Державного бюро розслідувань, Національного антикорупційного бюро. Також можуть включатися представники інших державних органів та громадських об`єднань.
Положення про Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затверджене наказом Мінветеранів від 11.08.2023 № 644 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 11.09.2025 за № 1303/44709; надалі — Положення № 644), у підпункті 3 пункту 1 розділу ІІ визначає компетенцію комісії щодо розгляду документів працівників цивільних установ за історичний період АТО до 22.06.2015, проте розділ ІІІ Положення № 644 зобов`язує Комісію оцінювати матеріали справ у сукупності з фактичними обставинами залучення громадян до бойових та оборонних дій сектором безпеки і оборони.
Згідно з Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затвердженого наказом Міністерства у справах ветеранів України 26 лютого 2021 року № 43 (далі Положення №43) визначає порядок створення, організації та роботи, основні функції та завдання міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Так, 07.04.2026 міжвідомчою комісією було прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій у зв`язку відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У вищевказаному рішенні зазначено, що підставою для відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій відповідач визначив формальну обставину — перебування позивача на адміністративній посаді прокурора Луганської області, що, на думку Комісії, відносить його до категорії «працівників підприємств, установ та організацій», правове регулювання статусу яких за пунктом 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII припинилося 22.06.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом № 291-VIII.
Суд критично оцінює такі доводи відповідача.
Щодо спірного періоду з 04.10.2017 по 04.11.2017, суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що залучення позивача до складу сил та засобів АТО здійснювалося не в порядку звичайного виконання функцій цивільного службовця чи працівника установи, а на підставі розпорядчих актів органів управління антитерористичною операцією.
Зокрема, відповідно до Витягу із наказу Першого заступника керівника АТЦ при СБУ від 29.10.2017 № 96/дск, Позивач залучався до проведення АТО як громадянин України (фізична особа) із безпосереднім підпорядкуванням військовому керівництву операції. Вказане свідчить, що військове командування не ототожнювало позивача виключно з його адміністративною посадою у прокуратурі, а інтегрувало його як фізичну особу до складу залучених оперативних сил і засобів для виконання завдань оборонного характеру.
Щодо спірного періоду з 30.04.2018 по 06.09.2019, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, цей період охоплює тривалий час участі позивача безпосередньо в зоні проведення операції Об`єднаних сил (ООС) у Донецькій та Луганській областях.
Залучення позивача підтверджується Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 30.10.2018 № 87/ДСК, виданим на виконання Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях». Цим актом Позивача офіційно включено до складу сил і засобів Об`єднаних сил.
Суд констатує, що відповідач, ухвалюючи оскаржуване рішення, взагалі не надав належної правової оцінки періоду участі позивача в ООС протягом 2018–2019 років.
Відповідач обмежився виключно посиланням на припинення дії норми права щодо цивільних працівників у 2015 році, проігнорувавши подальшу еволюцію військово-соціального законодавства (зокрема, зміни, внесені Законами № 2268-VIII та № 329-IX), які розповсюдили гарантії статусу учасника бойових дій на осіб, офіційно залучених військовим командуванням до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
У рішенні від 07.04.2026 № 2/5 відповідачем не спростовано жодного факту: ні безпосередньої участі ОСОБА_1 у заходах на території Луганської області, ні справжності чи чинності поданих ним наказів АТЦ при СБУ та Генерального штабу ЗСУ, ні відповідності Довідки № 07-12вих-2025 нормативній формі. 
Таким чином, факт безпосереднього перебування позивача в умовах підвищеної небезпеки під час виконання державних завдань у зоні збройного конфлікту є повністю доведеним матеріалами справи.
У контексті цього суд звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30.01.2024 у справі № 440/2707/20, де суд касаційної інстанції зазначив, що, оцінюючи заяву особи про надання статусу учасника бойових дій, компетентний орган перш за все повинен досліджувати реальний зміст, характер і фактичні обставини залучення цієї особи до дій військового (бойового) характеру, а не обмежуватися виключно формальними ознаками належності до певної цивільної установи чи посади.
Відмова у наданні статусу учасника бойових дій особі, яка виконувала завдання в інтересах оборони держави безпосередньо в районах воєнного конфлікту та була інтегрована військовими наказами до складу сил оборони, виключно через назву її основної посади («прокурор»), створює очевидне й невиправдане нерівне становище з іншими особами, які залучалися тими самими наказами. Це прямо суперечить статті 24 Конституції України та базовому принципу рівності перед законом, ставлячи цивільних фахівців, які ризикували життям у зоні бойових дій, у дискримінаційне становище.
Офіційні розпорядчі акти органів сектору безпеки і оборони та видана уповноваженим органом довідка за формою додатка 4 сформували у позивача обґрунтовані легітимні очікування на отримання гарантованого державою правового статусу учасника бойових дій. Принцип юридичної визначеності та захисту легітимних очікувань є невід`ємним елементом верховенства права.
Отже, оскаржуване рішення є необґрунтованим та не може вважатись прийнятим з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Таким чином, рішення міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Міністерства у справах ветеранів України № 07 квітня 2026 року № 2/5 що оформлене протоколом № 4 у частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
З огляду на викладене, суд висновує про зобов`язання Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує, що позов підлягає задоволенню.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 . Документи про сплату інших судових витрат у матеріалах справи відсутні, тому розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.238, 248, 256, 293, 295, 297 КАС України, суд-
у х в а л и в :
1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера ( 01001, м. Київ, вул. Хрещатик,34, ЄДРПОУ 4265714401), за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Міністерства у справах ветеранів України (01001, м. Київ, вул. Хрещатик 34, ЄДРПОУ 42657144) про визнання протиправними дій – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним рішення Міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера від 07.04.2026 №2/5 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
3.Зобов`язати Міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
4.Судові витрати розподілу не підлягають.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.
Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя	Грень Наталія Михайлівна