П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/229/26	
Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У січні 2026р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Білозерського відділу ДВС у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Білозерського відділу ДВС у Херсонському районі Херсонської області, яка полягає у ненаданні повної та змістовної відповіді на запит про доступ до публічної інформації від 14.12.2025р.;
- зобов`язати відповідача надати позивачу публічну інформацію, якою відповідач володіє, запитувану у запиті від 14.12.2025р. у частині, яка не була надана або була надана не в повному обсязі, шляхом надання електронних копій документів в електронній формі та/або електронних даних (у тому числі електронних повідомлень), а також сканованих копій документів, що перебувають у володінні відповідача, у формі, придатній для ознайомлення та відтворення, зокрема у форматі PDF, кожен документ/повідомлення окремим файлом, із забезпеченням часткового доступу відповідно до частини сьомої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у грудні 2025р. позивачем подано запит до Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області про доступ до публічної інформації відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації». У зазначеному запиті позивач повідомив, що він є стороною виконавчого провадження №78124453, водночас предмет запиту стосувався надання копій документів та інформації, що перебувають у володінні відповідача, а саме: копій усіх запитів, вимог, постанов та інших документів, складених або направлених державним виконавцем з метою виявлення банківських рахунків боржника — КП «Аверс» Білозерської селищної ради, із зазначенням дат їх складення та направлення; копій усіх відповідей банківських установ, отриманих відповідачем у межах виконавчого провадження; копій платіжних інструкцій, інкасових доручень або інших документів, складених та/або направлених на примусове списання коштів, із зазначенням сум, дат та результатів їх виконання; інформації про всі банківські рахунки КП «Аверс», щодо яких у межах виконавчого провадження вчинялися виконавчі дії, із зазначенням банківських установ, виду виконавчої дії та дати її вчинення. У запиті було визначено форму надання інформації — в електронній формі, шляхом надсилання електронних копій документів на мою електронну адресу, кожен документ окремим файлом у форматі PDF. 24.12.2025р. позивач отримав відповідь відповідача, яка не містить запитуваної інформації по суті, а зводиться до формальних пояснень щодо технічних особливостей Автоматизованої системи виконавчого провадження та загальних тверджень про відсутність коштів, що, на думку позивача, є протиправним.
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Білозерського відділу ДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), яка полягає у ненаданні повної та змістовної відповіді на запит про доступ до публічної інформації від 14.12.2025р..
Зобов`язано Білозерський відділ ДВС у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України розглянути по суті запит про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 14.12.2025р. та надати повну та змістовну публічну інформацію, у частині, яка не була надана або була надана не в повному обсязі, з урахуванням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з Білозерського відділу ДВС у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 968,96грн..
В апеляційній скарзі Білозерський відділ ДВС у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взагалі запит позивача по суті не розглядав з урахуванням вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а надав відповідь згідно з ЗУ «Про виконавче провадження», а тому вчинив протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 14.12.2025р. ОСОБА_1 звернувся із запитом до Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області про доступ до публічної інформації відповідно до ЗУ «Про доступ до публічної інформації», в якому ОСОБА_1 повідомив про те, що він є стороною виконавчого провадження за №78124453, проте, просить надати публічну інформацію та копії документів та інформації, що перебувають у володінні відповідача, а саме: 
- копій усіх запитів, вимог, постанов та інших документів, складених або направлених державним виконавцем з метою виявлення банківських рахунків боржника — КП «Аверс» Білозерської селищної ради, із зазначенням дат їх складення та направлення; 
- копій усіх відповідей банківських установ, отриманих відповідачем у межах виконавчого провадження; 
- копій платіжних інструкцій, інкасових доручень або інших документів, складених та/або направлених на примусове списання коштів, із зазначенням сум, дат та результатів їх виконання; 
- інформації про всі банківські рахунки КП «Аверс», щодо яких у межах виконавчого провадження вчинялися виконавчі дії, із зазначенням банківських установ, виду виконавчої дії та дати її вчинення. 
ОСОБА_1 просив надати інформацію в електронній формі, шляхом надсилання електронних копій документів на його електронну адресу, кожен документ окремим файлом у форматі PDF. Також, зазначив, що у разі наявності відомостей з обмеженим доступом просить надати запитувану інформацію з вилученням таких відомостей відповідно до ч.7 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
24.12.2025р. Білозерський ВДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав відповідь на запит позивача за №25911, в якій надав інформацію щодо стану виконавчого провадження №78124453 та порядок доступу до відповідних документів, які підтверджують наведені у відповіді факти, а також, роз`яснив, що відповідь надано в порядку визначеному ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» та інформацію надано оскільки він являється стороною виконавчого провадження, згідно ст.15 зазначеного Закону. Зокрема у відповіді зазначено: «..стосовно надання копій усіх відповідей банківських установ інформуємо, що відповіді банківських установ у межах відповідного виконавчого провадження надходять до органу державної виконавчої служби в електронному вигляді через Автоматизовану систему виконавчого провадження (АСВП) та формуються як електронні інформаційні повідомлення, які технічно не передбачають можливості відтворення у паперовому вигляді з накладенням підпису та печатки Відділу. У зв`язку з цим надання копій зазначених відповідей у паперовому вигляді є технічно неможливим. Разом з тим звертаємо увагу, що відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» сторона виконавчого провадження має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, у тому числі з електронними документами та повідомленнями, що містяться в АСВП. Таким чином, Ви маєте можливість ознайомитися зі змістом відповідей банківських установ безпосередньо через АСВП…»
25.12.2025р. ОСОБА_1 подав претензію щодо неналежного розгляду запиту, на яку йому надано відповідь від 30.12.2025р., до якої долучено копії платіжних інструкцій із відображенням результату їх опрацювання банківською установою.
Позивач вважає, що відповідь відповідача, яка не містить запитуваної інформації по суті, а зводиться до формальних пояснень щодо технічних особливостей Автоматизованої системи виконавчого провадження та загальних тверджень про відсутність коштів, що, на думку позивача, є протиправним.
На підставі чого звернувся в суд із даним позовом.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій відповідача, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їхню протиправність та незаконність, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до пп.3,4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами ст.5 ЗУ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Згідно з ч.1,2 ст.7 ЗУ «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Так, у відповідності до ч.1 ст.1 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Приписами ч.1 ст.3 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Положеннями ст.12 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з ч.1,2 ст.19 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч.1 ст.20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Положеннями ст.20 ЗУ «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (ст.29 ЗУ «Про інформацію»).
Згідно зі ст.22 ЗУ «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч.2 ст.6 цього Закону.
Приписами ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Також, у ч.5,6 ст.6 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. за №2939-VI (надалі – Закон №2939-VI) передбачено, що не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
При цьому, у відповідності до ч.1,2 ст.7 Закону №2939-VI, конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Частинами 2, 3 ст.23 Закону №2939-VI встановлено, що запитувач має право оскаржити, зокрема: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, є публічною інформацією, відкритою інформацією та підлягає наданню, крім випадків, встановлених законом, за запитами фізичних та юридичних осіб.
Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016р. у справі «Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary» (заява №18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.
Отже, з урахуванням приписів ЗУ «Про виконавче провадження», судова колегія зазначає, що запитувана позивачем інформація була створена та отримана відповідачем під час здійснення владних управлінських функцій, тому належить до публічної інформації, відмова в наданні якої виключно з підстав можливості ознайомитися з вказаною інформацією, як сторона виконавчого провадження з урахуванням вимог ЗУ «Про виконавче провадження» є протиправною, оскільки суперечить вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації».
Апеляційний суд наголошує, що відповідач здійснює владні управлінські функції, а тому, в розумінні п.1 ч.1 ст. 13 Закону 2939-VI, є розпорядником публічної інформації.
Отже, відповідач, як особа яка володіє інформацією, що має ознаки публічної, зобов`язаний надати запитувану позивачем інформацію у визначені ст.20 ЗУ «Про доступ до публічної інформації» строки.
Враховуючи те, що відповідач взагалі запит позивача по суті не розглядав з урахуванням вимог ЗУ «Про доступ до публічної інформації», а надав відповідь згідно з ЗУ «Про виконавче провадження», то судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 . 
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук