ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 500/7088/25 пров. № А/857/12250/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р.В.	
 	Носа С.П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі № 500/7088/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
місце ухвалення судового рішення 	м. Тернопіль	
розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Юзьків М.І.	
дата складання повного тексту рішення	20.01.2026	

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі № 500/7088/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю. 
Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 у подвійному розмірі та проведення перерахунку пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 30.09.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок). 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що судове рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає те, що відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Правом на пільгове обчислення страхового стажу користуються особи, які працювали у вище зазначених закладах до 01 січня 2004 року. Надалі стаж обчислюється в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку. Позивачці пенсію за віком на пільгових умовах призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням стажу по 29.02.2024 та становить 44 роки 05 місяців 26 днів. До стажу роботи враховано періоди навчання з 01.09.1988 по 02.03.1992 та періоди роботи з 01.05.1992 по 15.01.1997 та з 16.10.1997 по 31.12.2003 в подвійному розмірі. Період з 16.01.1997 по 15.10.1997 не враховано в подвійному обчисленні, оскільки позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Період роботи з 01.01.2004 по 29.02.2024 зарахований в одинарному розмірі за даними персоніфікованого обліку. Враховуючи все вище наведене, підстави для перерахунку пенсії у позивача відсутні. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідач повідомлений шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про розгляд апеляційної скарги позивач повідомлена шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що правові норми статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», які передбачають зарахування стажу роботи на певних посадах у подвійному розмірі продовжують діяти на момент спірних правовідносин, а тому підлягають застосуванню, як такі, що покращують становище позивачки.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільському та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані обставини не заперечуються відповідачем.
Позивачка звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням стажу роботи в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, який повинен зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі.
У відповідь на вказану заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом № 7791-7520/Г-02/8-1900/25 від 31.10.2025 повідомило, що за результатами розгляду документів пенсійної справи, до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки, додатково долучених документів та за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до сплачених страхових внесків. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років та при нарахуванні пенсії за віком, за кожен повний рік роботи до страхового стажу зараховується в одинарному розмірі. Страховий стаж становить 44 роки 05 місяців 26 днів (враховано по 29.02.2024). Підстав для проведення перерахунку пенсійної виплати немає.
Дослідженням трудової книжки позивачки НОМЕР_1 від 07.05.1992 встановлено, що в ній містяться записи щодо трудової діяльності позивачки з 01.05.1992 по 29.05.2017, з 19.06.2017 по 30.04.2018 у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері зокрема:
- запис № 2 - 01.05.1992 прийнята на роботу на посаду медсестри диференціально-діагностичного пульмонологічного відділу Бережанського РТД. Бережанський ОКПТ диспансер (наказ по РТД № 68 від 01.05.92);
- запис № 3 - 03.10.2005 у зв`язку з реорганізацією рахувати медичною сестрою (палатною) тубвідділу (наказ № 34 від 03.10.2005);
- запис № 4 - 06.07.2009 Бережанський обласний комунальний протитуберкульозний диспансер переіменовано на Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер (підстава: розпорядження голови обл. ради №110 від 02.07.2009 наказ № 28/4 від 06.07.2009);
- запис № 5 - 09.12.2009 присвоєна вища кваліфікаційна категорія зі спеціальності "Сестринська справа" (наказ № 192 від 09.12.2009 по ГУОЗ);
- запис № 6 - 01.01.2011 назву посади "медична сестра (палатна)" змінено на "сестра медична стаціонару" для приведення у відповідність з Національним класифікатором України "Класифікатор професій ДК 003:2010" (наказ № 49 від 30.12.2010);
- запис № 6 - 26.11.2012 Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер переіменовано на Комунальна установа Тернопільської обласної ради "Бережанський обласний протитуберкульозний диспансер" (наказ № 50 від 26.11.2012);
- запис № 7 - 29.05.2017 звільнена за власним бажанням (вихід на пенсію) ст. 38 КЗпПУ (наказ № 10 від 25.05.2017);
- запис № 8 - 19.06.2017 прийнята сестрою медичною стаціонару (наказ № 12 від 14.06.2017);
- запис № 9 - 30.04.2018 звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України (наказ № 23 від 23.04.2018).
Вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Предметом цієї справи є правомірність зарахування періоду роботи позивачки з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в інфекційному закладі охорони здоров`я до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ та перерахунку пенсії.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV). Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом № 1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону № 1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Апеляційний суд, на підставі записів у трудовій книжці, встановив, що позивачка з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 працювала у Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері на посаді палатної медичної сестри.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи у інфекційних закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
У постановах від 11 лютого 2025 року у справі № 420/8637/24, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, від 27.04.2023 у справі № 160/14078/22, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, Верховний Суд дійшов висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів у перелічених в цій статті закладах охорони здоров`я після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом № 1058-IV.
Зважаючи на наведені норми права та висновки Верховного Суду, апеляційний суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері, до стажу роботи у подвійному розмірі.
Зважаючи на те, що позивачка у період з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я, суд першої інстанції дійшов правильного висновку визнавши протиправною відмову відповідача у зарахуванні позивачці спірного періоду роботи до стажу роботи у подвійному розмірі та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , із зарахуванням, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до страхового стажу у подвійному розмірі періодів роботи з 01.01.2004 по 29.05.2017 та з 19.06.2017 по 30.04.2018 в Бережанському обласному протитуберкульозному диспансері.
Разом з тим, у відповідача у спірних правовідносинах відсутні дискреційні повноваження, оскільки, відповідач має лише один правомірний варіант поведінки, а саме провести перерахунок пенсії, враховуючи стаж роботи за визначений вище період у подвійному розмірі.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позову, та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення, в цій частині, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі № 500/7088/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос