ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2/381/1706/26
381/1600/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
У березні 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16223,50 грн та судових витрат у розмірі 2662,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 квітня 2025 року ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» уклали договір № 533285-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Позивач стверджує, що взяті на себе зобов`язання як кредитор виконав та надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач свої обов`язки за вказаним кредитним договором не виконав, не повернув кредит та проценти за користування кредитом у зв`язку із чим виникла прострочена заборгованість. 
Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30 березня 2026 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Водночас, відповідач ухвалу судді від 30 березня 2026 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав.
Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
07 травня 2026 року представник відповідача – адвокат Сікорська І.С. через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є необґрунтованими та недоведеними. Представник відповідача вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення кредитного договору саме відповідачем, оскільки анкета клієнта не містить підпису відповідача, а матеріали справи не містять договору, підписаного одноразовим ідентифікатором. Також не підтверджено належними доказами належність відповідачу номера телефону та банківської картки, на яку нібито були перераховані кредитні кошти, як і сам факт перерахування коштів. Крім того, позивач не надав належних доказів здійснення відповідачем часткових оплат за договором.
У відзиві також зазначено, що заявлені до стягнення проценти та комісії є неспівмірними, суперечать принципам справедливості, добросовісності та положенням законодавства про захист прав споживачів. Представник відповідача посилається на практику Верховного Суду та Конституційного Суду України щодо недопустимості стягнення надмірних процентів і комісій без належного обґрунтування. У зв`язку з викладеним представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи доставлена до його електронного кабінету. Від позивача будь-яких клопотань, заяв до суду не надходило. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення.
11 травня 2026 року від представника позивача – Виноградова Ю.Е. через систему «Електронний суд» подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що проценти за користування кредитом є платою за користування кредитними коштами, а не мірою відповідальності за порушення зобов`язання, тому не можуть розглядатися як неустойка чи несправедливі умови договору. Нарахування процентів здійснюється відповідно до умов кредитного договору, який був добровільно укладений сторонами, а їх розмір визначений у межах погоджених умов.
Також представник позивача зазначив, що комісія за надання кредиту передбачена умовами кредитного договору, погоджена сторонами та відповідає Закону України «Про споживче кредитування», який допускає включення комісій до загальних витрат за споживчим кредитом. Вказано, що національне законодавство та нормативні акти НБУ дозволяють небанківським фінансовим установам встановлювати комісії, а судова практика апеляційних судів підтверджує правомірність таких умов у подібних правовідносинах.
Крім того, представник позивача послався на судову практику, відповідно до якої умови щодо комісії за надання кредиту визнаються законними за умови їх чіткого закріплення в договорі та погодження сторонами, а посилання на судову практику щодо банківських установ є неприйнятними у даному випадку, оскільки умови кредитування ТОВ «Бізнес Позика» визначені безпосередньо в тексті кредитного договору.
Окремо зазначено, що відповідач здійснював часткові платежі за кредитним договором, що свідчить про визнання ним зобов`язання та підтверджує факт укладення і виконання договору. Також наголошено, що розрахунок заборгованості є детальним, містить усі складові боргу, враховує здійснені платежі та не спростований відповідачем шляхом надання альтернативного розрахунку.
На підставі викладеного представник позивача просив суд врахувати подану відповідь на відзив під час вирішення спору та оцінити наведені доводи у сукупності з іншими доказами у справі.
Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду судове засідання не проводиться.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.
13.04.2025 року ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 уклали договір № 533285-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.
Тип кредиту: кредит, строк кредиту: 24 тижні.
Стандартна процентна ставка за кредитом в день 0,7% фіксована.
Комісія за надання кредиту 1200,00 грн.
Загальний розмір наданого кредиту 6000,00 грн.
Строк дії договору до 28.09.2025.
Денна процентна ставка – 0,62 %.
На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача позивач надав лист-підтвердження виданий ТОВ «ПрофітГід», у якому зазначено про успішність переказу коштів 13.04.2025 на суму 6000,00 грн, номер платіжної картки НОМЕР_1 , призначення платежу: перерахування коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 згідно з договором № 533285-КС-001 від 13.04.2025 без ПДВ. 
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документ з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 533285-КС-001 від 13.04.2025». 
За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 16223,05 грн, з яких: 6000,00 грн – сума заборгованості за кредитом, 6465,05 грн – сума заборгованості за процентами, 800,00 грн – заборгованість по комісії, 3000,00 грн – проценти відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» № 20.1.0.0.0/7- 260410/50526-БТ від 17.04.2026, наданого на вимогу суду, вказана платіжна картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я відповідача ОСОБА_1 .
Крім цього, банк надав виписку про рух грошових коштів по рахунку, відкритого до вказаної платіжної картки за період з 13.04.2025 по 28.09.2025 року.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Висновки суду. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості суд зазначає таке.
З матеріалів справи суд встановив, що між сторонами існують кредитні правовідносини.
Спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язків з повернення коштів у кредитних правовідносинах.
Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.
Матеріали справи не містять доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору.
Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення із рухом справи, забезпечивши дотримання принципів гласності та відкритості судового процесу, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань.
Суд критично сприймає доводи відповідачки про невизнання нею вимог позову з тих підстав, що в матеріалах справи відсутні докази укладення нею цього договору, відсутній договір з одноразовим ідентифікатором, докази належності їй номеру телефону та номеру картки, перерахування коштів на цю картку та здійснення нею часткових сплат.
Суд враховує, що відповідач, не спростувала належними, достатніми та допустимими доказами належність їй зазначених у позові та договорі кредиту банківського рахунку, номери карти та телефону.
Заперечуючи проти позову, позивач не подала до відзиву будь-яких доказів.
Суд бере до уваги, що відповідач у відзиві на позовну заяву заперечила проти обставин укладення договору та отримання кредитних коштів у вказаному позивачем розмірі, проте вона не надала суду докази на підтвердження своїх заперечень, обмежившись виключно висловленою незгодою проти позову.
При цьому суд враховує, що, відповідно до ч. 2, 3 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. 
Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.
Суд встановив, що позовна заява та додані до неї докази подані через систему «Електронний суд».
Подання до суду документів через вказану систему передбачає обов`язкове використання КЕП, а тому всі додатки до позову є копіями, які засвідчені належним чином, у зв`язку із чим суд приймає та оцінює їх як належні докази.
Аналогічного висновку суд дійшов і щодо договору кредитування та додатків до нього.
Зміст цього договору та додатків свідчить про наявність на ньому проставленого відповідачем одноразового циферно-буквенного ідентифікатора, а також відомостей про номер телефону та карти/рахунку відповідача.
Водночас позивач подав до суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, зокрема надав лист-підтвердження ТОВ «ПрофітГід» на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача.
Цей лист містить інформацію про перерахування коштів на банківську картку, зазначену відповідачем у кредитному договорі, інформацію про суму, дату і час трансакції, що у сукупності з іншими доказами у справі, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.
Також позивач надав розрахунок заборгованості.
Суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом та достатнім доказом щодо обставин доказування у цій справі, у сукупності з іншими доказами він належно підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними.
Цей розрахунок є чітким, зрозумілим, а тому суд приймає його як належний і достатній доказ щодо розміру заборгованості відповідача у спірних правовідносинах, оскільки його відомості узгоджуються з умовами договору споживчого кредиту. 
Крім цього, суд враховує надану банком інформацію на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, відомостями якої підтверджено зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, а також надано інформацію про обороти коштів за запитуваний судом період часу.
Щодо розміру заборгованості суд зазначає таке.
Стосовно тіла кредиту.
З огляду на встановлені обставини справи суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, у зазначеному у позові розмірі.
Стосовно розміру процентів суд встановив, що вони нараховані в межах строку кредитування та відповідно до умов договору.
Водночас суд встановив, що за умовами договору кредиту передбачено сплату позичальником комісії за надання кредиту.
З огляду на вказане суд зазначає про таке.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказав, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. 
Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, тому така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. 
У зв`язку із цим Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Водночас у ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
У зв`язку з цим суд вважає, що нарахована сума комісії не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку із безпідставністю цієї вимоги.
Крім цього, зміст наданого позивачем розрахунку заборгованості свідчить, що відповідач 26.04.2025 здійснила часткову оплату на загальну суму 1030,00 грн, з яких 588,00 грн враховані на погашення процентів, 400,00 грн – на погашення комісії за надання кредиту, 42,00 грн – на погашення тіла кредиту.
З огляду на це суд дійшов висновку, що враховані на погашення комісії кошти підлягають зарахуванню до загальної суми заборгованості.
Суд здійснив власний розрахунок заборгованості і встановив таке.
У період з 13.04.2025 по 26.04.2025 розмір процентів становить 588,00 грн (14 днів х 0,7% від суми кредиту 6000,00 грн).
Ці нараховані проценти погашені відповідачем 26.04.2025.
Оскільки на вказану дату відповідач погасила суму нарахованих процентів повністю, тому решта сплачених коштів (400,00 грн) підлягала зарахуванню на погашення боргу за тілом кредиту.
Отже, з вказаної дати тіло кредиту становить 5600,00 грн.
У період з 27.04.2025 розмір процентів становить 6036,80 грн (154 дні х 0,7% від суми кредиту 5600,00 грн).
Отже, залишок заборгованості за процентами становить 6036,80 грн.
Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача процентів за ст. 625ЦК України суд зазначає таке.
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжено, він триває і наразі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
За змістом вказаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на це суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині вимог про стягнення з відповідача процентів за ст. 625 ЦК України.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 11636,80 грн (тіло кредиту 5600,00 грн + 6036,80 грн процентів).
Відповідач не надала суду доказів погашення заборгованості.
З огляду на це суд вважає доведеними ці обставини. 
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт укладення означеного кредитного договору і його невиконання боржником підтверджений належним чином.
Оскільки відповідач не повернула отримані у кредит та використані кошти у добровільному порядку, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах права позивача порушені і його вимога про стягнення з відповідача заборгованості за цим договором є правомірною і обґрунтованою.
Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц висловила висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
На позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
За умови доведення як факту отримання відповідачем коштів, так і користування ними, саме на останньому лежить процесуальний обов`язок спростувати наявність решти заборгованості за тілом кредиту.
За наслідком розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач довів факт отримання відповідачем коштів та користування ними, а відповідач не виконав обов`язку спростування цих обставин, не надав суду докази відсутності у нього заборгованості за отриманим кредитом та доказів її погашення. 
Отже, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Враховуючи викладене та встановивши порушення відповідачем умов кредитного договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1916,93 грн (72% задоволених вимог).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити частково позов.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 533285-КС-001 від 13.04.2025 у розмірі 11636 (одинадцять тисяч шістсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у розмірі 1916 (одна тисяча дев`ятсот шістнадцять) гривень 80 копійок.
В іншій частині позову відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Реквізити учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ».
Повне судове рішення складене 25.05.2026.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК