ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №278/1942/25 Головуючий у 1-й інст. Буткевич М. І.
Категорія 44 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Григорусь Н.Й.,
Галацевич О.М.,
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін у м. Житомирі цивільну справу № 278/1942/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Буткевича М. І. у м. Житомирі,

встановив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського районного суду Житомирської області із позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 6800,00 грн та моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн, судовий збір в розмірі 1268,80 грн.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 6800,00 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн, судовий збір в розмірі 1268,00 грн.
27.01.2026 до Житомирського районного суду Житомирської області надійшла заява, в якій представник позивачки просив стягнути з відповідачки судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 17000,00 грн, які понесла позивачка у зв`язку з розглядом даної цивільної справи.
30.01.2026 до Житомирського районного суду Житомирської області надійшла заява, в якій представник відповідачки просив стягнути з позивачки судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 15987,20 грн, які понесла відповідачка у зв`язку з розглядом даної цивільної справи.
Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2026 року заяву, подану адвокатом Ковальчук Юлією Миколаївною, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року заяву, подану  ОСОБА_3 , який діє в інтересах  ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Не погодившись із додатковим рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вказане рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, суд першої інстанції без належної оцінки критерію співмірності задовольнив заяву про стягнення 8000,00 грн витрат на правничу допомогу. Спір не відзначався значним обсягом доказів, складною правовою кваліфікацією, необхідністю проведення експертиз, багатоепізодністю чи значною кількістю учасників процесу. Процесуальні дії представника позивачки мали типовий характер та не виходили за межі стандартного ведення цивільної справи. За таких умов розмір 8000,00 грн не відповідає реальному обсягу виконаної роботи. Суд першої інстанції фактично обмежився констатацією наявності договору та акту наданих послуг, однак не здійснив аналізу співмірності заявленої суми критеріям, визначеним законом. У рішенні відсутні мотиви, які б свідчили, чому саме така сума є розумною та необхідною саме для цієї справи. Позивачка жодного разу особисто не з`явилася в судове засідання, не надавала усних пояснень та не здійснювала процесуальних дій, хоча сама проініціювала проведення розгляду справи в порядку загального провадження з викликом сторін, оскільки ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області було відкрито провадження та визначено розгляд справи без виклику сторін.
Безумовно, право на професійну правничу допомогу є гарантованим законом, проте саме по собі укладення договору з адвокатом не створює автоматичного обов`язку для іншої сторони компенсувати будь-який погоджений між клієнтом і адвокатом розмір винагороди. 
Крім того, звертає увагу, саме ОСОБА_2 спровокувала конфліктну ситуацію, котра стала основною причиною для звернення до суду ОСОБА_1 за захистом прав та інтересів. Компенсації підлягають лише ті витрати, які є фактично понесеними, об`єктивно необхідними, розумними за розміром. У даному випадку суд не встановив, чим саме обсяг виконаних адвокатом робіт обґрунтовує стягнення у вказаному розмірі. У цій же справі додатковим рішенням на користь іншої сторони, а саме позивача, було стягнуто 5000,00 грн витрат на правничу допомогу. Суд не навів мотивів, які б пояснювали, чому за співставних процесуальних умов участі сторін витрати однієї сторони є на 3000,00 грн більшими. Відсутність такого обґрунтування свідчить про порушення принципу пропорційності судових витрат та вимог щодо повноти мотивування судового рішення. З огляду на викладене, стягнення 8000,00 грн витрат на правничу допомогу не відповідає критерію необхідності, є неспівмірним складності справи, не містить належного мотивування, порушує принцип розумності та пропорційності судових витрат. 
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 19 березня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав учасникам строк для подання відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Представник відповідачки подав відзив на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року - без змін. 
Зазначив, що 30 січня 2026 року ним подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15987,20 грн, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. На підтвердження фактичного понесення таких витрат до суду були подані договори про надання правничої допомоги від 19 червня та 24 червня 2025 року, квитанція про оплату послуг адвоката, детальний опис виконаних робіт та розрахунок гонорару. Адвокатом у межах розгляду справи було підготовлено процесуальні документи, зокрема відзив на позов, а також здійснено представництво її інтересів у двох судових засіданнях. При визначенні розміру гонорару сторони окремо погодили перелік робіт, які враховуються при його обчисленні, при цьому додаткові витрати, пов`язаних з прибуттям представника до суду, очікування судового засідання в приміщенні суду не включалися до розрахунку. Виходячи з характеру спору, обсягу виконаної роботи, кількості судових засідань та часткового задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та, застосувавши критерії розумності й співмірності, зменшив заявлену суму витрат до 8000,00 грн. 
У відзиві наголошується, що після подання заяви про стягнення витрат позивачка та її представник не зверталися до суду з клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України та не наводили доводів щодо їх неспівмірності. Суд належним чином оцінив співмірність витрат, перевірив їх обґрунтованість і визначив розмір компенсації з урахуванням конкретних обставин справи. 
Позивачем подано відповідь на відзив, де вона зазначає, що представником відповідачки не було спростовано її доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін. 
Згідно з частиною п`ятою статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частинами 1-2 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В силу статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони підчас розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За змістом статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04).
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідачки про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки питання про судові витрати не було вирішено у рішенні суду, що відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. Суд врахував, що відповідачкою надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу, зокрема договори про надання правової допомоги, квитанцію, детальний опис виконаних адвокатом робіт та розрахунок гонорару. Разом із тим, оцінюючи заявлену суму витрат, суд виходив із критеріїв реальності, необхідності та розумності адвокатських витрат, а також врахував категорію та складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, участь адвоката у судових засіданнях і факт часткового задоволення позовних вимог. З огляду на це суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума 15987,20 грн є завищеною, тому визначив співмірним та обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.
За матеріалами справи професійну правничу допомогу в суді першої інстанції ОСОБА_2 надавав адвокат Шахрай В.В. відповідно до ордера серії АМ №1136970 від 25.06.2025 (а.с.58).
На підтвердження понесених витрат представник відповідачки надав копії договорів про надання правничої допомоги від 19.06.2025 № 1-19-06-25 та від 24.06.2025 № 1-24-06-25, детальний опис робіт від 30.01.2026, квитанцію від 19.06.2025 №1/1-19-06-25.
Відповідно до п.1 договору від 19.06.2025 № 1-19-06-25 про надання правничої допомоги сторони узгодили, що предметом цього договору є підготовка відзиву на позовну заяву у справі №278/1942/25.
Згідно п.3 укладеного договору сторони узгодили, що за надання правничої допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в розмірі 8000,00 грн. Сума гонорару може бути переглянута з згодою сторін в разі внесення змін до відзиву.
Відповідно до п.1 договору від 24.06.2025 № 1-24-06-25 про надання правничої допомоги сторони узгодили, що предметом цього договору є надання правничої допомоги – захист та представництво інтересів у справі №278/1942/25.
Згідно п.3 вищезазначеного договору сторони узгодили, що за надання правничої (правової) допомоги за цим договором клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар. Сторони погоджуються з нижченаведеним порядком обчислення та сплати гонорару:
розмір гонорару залежить від часу, який був витрачений адвокатом на надання правничої (правової) допомоги;
розмір гонорару за одну годину роботи адвоката становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, в якому складається або акт прийому-здачі робіт, або детальний опис робіт за цим договором, за одну годину надання правничої (правової) допомоги;
гонорар сплачується в готівковій формі або в безготівковій формі шляхом перерахування суми винагороди на поточний рахунок адвоката не пізніше 60-ти банківських днів з дня прийняття рішення судом першої та/або апеляційної, та/або касаційної інстанцій або шляхом передплати орієнтовної суми витрат на правничу допомогу;
в час, що оплачується, зараховується час, затрачений адвокатом на надання правничої (правової) допомоги за цим договором, в т.ч. час, затрачений на: вивчення та аналіз документів, необхідних для виконання цього договору, пошук та вивчення судової практики, в т.ч. правових позицій Верховного Суду, надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що стосуються спірних правовідносин; підготовку проектів процесуальних документів, підготовку до судових засідань, участь в судових засіданнях.
Згідно детального опису робіт виконаних адвокатом, розрахунок гонорару за договорами про надання правничої допомоги від 19.06.2025 № 1-19-06-25 та від 24.06.2025 № 1-24-06-25:
"Згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-19-06-25 від 19.06.2025 розмір гонорару адвоката становить 8000,00 гривень
Згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-24-06-25 від 24.06.2025 розмір гонорару за одну годину роботи адвоката становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, в якому складається або акт прийому-здачі робіт, або детальний опис робіт за цим договором, за одну годину надання правничої (правової) допомоги.
3 01.01.2026 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3328,00 грн. Розмір гонорару, який підлягає сплаті на користь адвоката згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-24-06-25 від 24.06.2025, розраховується за формулою: Р = (6 + 8 х Кпд + 3 х Кпд інш + 4 х Ксуд 1/п. дій + 8 х Ксуд 2 + 24 х Ксуд 3) х Кос. кат х Огод).
Розмір гонорару адвоката обчислений станом на 30.01.2026 згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-24-06-25 від 24.06.2025 становить: Р = (6+8х0Кпд+3х0Кпд інш+4х2Ксуд 1/п. дій + 8х0Ксуд 2 + 24 х 0Ксуд 3) х 0,6Кос. кат х 1514 Огод = 7987,20.
Станом на 30.01.2025 сплачено 8000,00 грн згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-19-06-25 від 19.06.2025.
Станом на 30.01.2025 підлягає сплаті 7987,20 грн згідно п.3 договору про надання правничої допомоги № 1-24-06-25 від 24.06.2025.
Згідно з квитанцією від 19.06.2025 №1/1-19-06-25 ОСОБА_2 за правничу допомогу згідно договору від 19.06.2025 № 1-19-06-25 про надання правничої допомоги фактично сплачено адвокату Шахраю В.В. 8000,00 грн.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими.
Проте колегія суддів вважає, що розмір заявлених до відшкодування витрат є завищеним з огляду на таке.
Частина 3 ст.141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу, колегія суддів зауважує на те, що наявний в матеріалах справи детальний опис робіт (розрахунок гонорару за договорами) від 30.01.2026, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц та від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі №757/24445/21-ц.
З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву та визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, не взяв до уваги що вартість робіт є завищеною, з урахуванням того, що предмет спору в даній справі не є складним (відшкодування майнової та моральної шкоди), не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідачем не надано доказів фактичного понесення витрат, тобто доказів про їх оплату є необґрунтованими, оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Саме такою є правова позиція Верховного Суду висловлена у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. Зазначена правова позиція є незмінною, вона безпосередньо передбачена положеннями пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Відтак, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3000 грн.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного додаткове рішення слід змінити і стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. 
Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  витрат на професійну правничу допомогу з 8000,00 грн до 3000,00 грн.
У решті додаткове рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Панкеєва

Судді Н.Й. Григорусь

О.М. Галацевич