ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/30427/25
Провадження № 33/820/227/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Вівчара Р.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, захисника Вівчара Р.Г., подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2026,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави 665 грн. 60 коп. судового збору. 
Адміністративне провадження стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито, за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. 
За постановою місцевого суду згідно з протоколом серії ГП №13647813 від 13.10.2025 ОСОБА_1 ставиться у вину те, що 13 жовтня 2025 року, приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_1 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої.
Такі дії ОСОБА_1 поліцейським взводу №2 роти 4 БУПП в Хмельницькій області капралом поліції Гушир А.В. кваліфіковано як адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Крім того, 13 жовтня 2025 близько 20 год 30 хв ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно колишньої дружини ОСОБА_2 , а саме: ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої. 
Такими діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Закриваючи провадження у справі за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП суд мотивував своє рішення тим, що вчинення ОСОБА_1 , зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП №136478 від 13.10.2025, за вказаних обставин, протиправних дій, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не знайшло свого підтвердження представленими суду доказами, оскільки покази потерпілої ОСОБА_2 , яка була допитана місцевим судом, суттєво відрізняються від інкримінованих ОСОБА_1 протиправних дій, зазначених в протоколі.
Не погоджуючись з постановою суду захисник Вівчар Р.Г., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції, в частині визнання ОСОБА_1 винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що ОСОБА_1 є кадровим військовослужбовцем, та, на даний час, виконує бойові завдання, перебуваючи в районі проведення бойових дій. У зв`язку з перебуванням на фронті був обмежений у доступі до Інтернету, не мав можливості прийняти безпосередню участь у судовому засіданні та не знав про ухвалене судом рішення. Оскаржувану постанову отримано в електронний кабінет лише 11 лютого 2026, однак на момент отримання рішення строк дії договору між ним та ОСОБА_1 закінчився, новий договір було укладено 20.02.2026, у зв`язку з чим пропущено строк на подачу апеляційної скарги з поважних причин, тому просить його поновити. Вказує, що з аналізу протоколів складених стосовно ОСОБА_1 слідує, що він вчинив одне діяння, яке потягло за собою вчинення двох правопорушень. Зокрема, ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_2 , що потягло складання протоколу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Те саме діяння, було вчинено в присутності малолітньої доньки, тому виник склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Тобто, на переконання апелянта, діяння передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, саме до малолітньої дитини вчинено не було, тому суд закрив провадження, в цій частині, та притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, проте суд не взяв до уваги, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП випливає із правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відтак, за відсутності факту вчинення основного правопорушення, відсутній і склад вчинення адміністративного правопорушення щодо малолітньої дитини і виключає можливість притягнення особи до відповідальності, з цих підстав. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_4 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.
Згідно з ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником. Апеляційна скарга подана, після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявила клопотання про поновлення цього строку, а також у поновлені строку відмовлено.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 , який перебував на фронті та не мав фізичної можливості прийняти участь у розгляді справи, копія постанови захиснику була направлена до електронного кабінету лише 11.02.2026, тобто по закінченні строку на апеляційне оскарження, тому уважаю, що строк на апеляційне оскарження був пропущений з поважних причин і він підлягає поновленню.
Згідно з приписами ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення в першу чергу зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, а також чи винна дана особа в його вчиненні і чи підлягає вона адміністративній відповідальності, і лише після цього вирішувати питання про можливість накладення адміністративного стягнення.
Згідно з вимогами ч.7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 14 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно з диспозицією ст.173-2 КУпАП особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173-2 КУпАП адміністративним правопорушенням вважається діяння, передбачене ч. 1 цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи. 
Згідно з приписами ч. 3 ст. 269 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди.
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП 136478, вбачається, що 13 жовтня 2025 року близько 20 год 30 хв громадянин ОСОБА_5 перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 вчинив відносно колишньої дружини ОСОБА_2 адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а саме фізичне та психологічне насильство.
З аналізу даних вищезазначених протоколів вбачається, що ОСОБА_1 вчинив одне діяння, яке потягло за собою вчинення двох правопорушень, а саме вчинив домашнє насильство щодо ОСОБА_2 , що потягло складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Те саме діяння, було вчинено в присутності малолітньої доньки, тому в силу ч. 3 ст. 269 КУпАП, остання, була визнана потерпілою, і його дії було кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Місцевий суд дійшов висновку, що діяння передбачене ч.1 ст.173-2 КУПАП не знайшло свого підтвердження належними доказами, у зв`язку з чим провадження у справі було закрито , на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Разом з тим, визнаючи ОСОБА_1 виним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, судом першої інстанції не враховано того, що правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, випливає із вчинення правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Виходячи з того, що судом встановлено відсутність вини ОСОБА_6 у вчиненні фізичного та психологічного насильства стосовно його колишньої дружини ОСОБА_2 , тому відсутні правові підстави вважати його винним і у вчиненні домашнього насильства щодо дитини. Відтак, за відсутності встановленого факту вчинення основного правопорушення, відсутній і склад адміністративного правопорушення стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , що виключає можливість притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, не повно та не всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд констатує недоведеність наявності у діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що в свою чергу є підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 247, ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и л а:

Поновити захиснику Вівчару Р.Г. строк на апеляційне оскарження постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2026.
Апеляційну скаргу захисника Вівчара Р.Г. задовольнити. 
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2026 стосовно ОСОБА_1 скасувати та постановити нову, якою провадження у справі закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду    Кулеша Л.М.