ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 р.	Справа № 520/7494/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко) по справі № 520/7494/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського окружного адміністративного суду   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду щодо відмови листом заступника голови Харківського окружного адміністративного суду - Дмитра Волошина від 31.03.2025 за №05-24/10679/2025 в задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію від 21.03.2025;
- зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит ОСОБА_1 від 21.03.2025 щодо внесення до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та надсилання ОСОБА_1 , стягувачу, до електронного кабінету, а в разі його відсутності рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом, виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/31419/24.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 у задоволенні позову відмовлено.
За наслідками апеляційного оскарження, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 у справі № 520/7494/25 скасовано.
Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 на інформацію від 21.03.2025.
Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 21.03.2025 щодо надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 520/11244/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням чи цінним листом ОСОБА_1 як стягувачу.
У лютому 2026 р. ОСОБА_1 подав суду заяву в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд подати звіт про виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 520/7494/25 протягом одного місяця з дати прийняття цієї ухвали.
В обґрунтування заяви вказував, що відповідач не виконав судове рішення, оскільки у відповіді від 11.12.2025 на запит ОСОБА_1 від 21.03.2025 зазначив про відсутність процедури направлення виконавчих документів стягувачу засобами поштового зв`язку, передбаченої КАС України, тоді як у запиті позивач просив, в тому числі, направити виконавчі листи рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом.
Зауважував, що постановою державного виконавця від 21.01.2026 закінчено виконавче провадження № 79973182 з примусового виконання виконавчого листа № 520/7494/25 з підстав фактичного виконання в повному обсязі судового рішення згідно з виконавчим документом. Водночас, державним виконавцем не зазначено обставин, за яких останній дійшов висновку про виконання судового рішення боржником в повному обсязі.
Наведені підстави, на думку заявника, є беззаперечними обставинами для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 в задоволенні заяви відмовлено.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне встановлення обставин справи, просив її скасувати та прийняти нову про задоволення заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в якості підстав відмови у задоволенні заяви послався на відсутність обґрунтувань у заяві щодо необхідності застосування заходів судового контролю та доказів оскарження ОСОБА_1 постанови державного виконавця від 21.01.2026.
Водночас, звертає увагу, що правомірність постанови державного виконавця є предметом розгляду справи № 440/660/26, яка, станом на момент вирішення заяви про встановлення судового контролю в межах цієї справи, не розглянута по суті. Вважає, що суд першої інстанції мав бути обізнаний про наведені обставини, а тому посилання не відсутність доказів оскарження постанови є безпідставним та таким, що суперечить матеріалам справи.
Також, зауважує, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам ОСОБА_1 щодо відсутності підстав вважати лист Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 таким, що підтверджує повне виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 520/7494/25.
Харківський окружний адміністративний суд (далі - відповідач) надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем надано належні докази виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 520/7494/25, а отже підстави для встановлення судового контролю відсутні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 539/3406/17.
Аналіз вищевикладених норм процесуального права з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, дає колегії суддів підстави вважати, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС України шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов:
- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.
При цьому, підставою застосування зазначеної вище норми є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень/дій суб`єкта владних повноважень.
Судом встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі № 520/7494/25 зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 21.03.2025 щодо надсилання виконавчих документів за рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 520/11244/24 та від 04.02.2025 у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням чи цінним листом ОСОБА_1 , як стягувачу.
На виконання судового рішення, відповідачем направлено ОСОБА_1 лист від 11.12.2025 №03-16/42486/25, в якому повідомлено про неможливість надсилання виконавчих документів рекомендованим листом із повідомлення про вручення чи цінним листом із зазначенням відповідних обґрунтувань.
Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем виконано судове рішення від 04.12.2025 у справі № 520/7494/25 в повному обсязі та надано інформацію стягувачу щодо неможливості надсилання виконавчих листів.
Доводи апелянта про те, що відповідь Харківського окружного адміністративного суду не є доказом виконання судового рішення колегія суддів вважає помилковими, оскільки остання містить інформацію щодо спірних виконавчих документів, а саме зазначено, що у спосіб, вказаний ОСОБА_1 , виконавчі документи не направлялись з огляду на відсутність процедури, встановленої КАС України.
При цьому, колегія суддів зауважує, що постановою апеляційного суду не було зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд вчинити дії щодо направлення ОСОБА_1 виконавчих листів засобами поштового зв`язку.
Натомість, позивач фактично не погоджується з відповіддю від 11.12.2025 на запит, яка не була предметом судового розгляду у справі № 520/7494/25, а отже незгода з листом від 11.12.2025 в порядку судового контролю не пов`язана з виконанням судового рішення у цій справі.
Колегія суддів зауважує, що положення ст. 382 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є невиконання судового рішення, яке стало наслідком протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, на якого покладений обов`язок щодо його виконання.
При цьому суд не вирішує спору повторно, а лише усуває перешкоди на шляху виконання вже прийнятого раніше рішення. Потреба судового контролю може бути зумовлена, зокрема, невиконанням відповідачем судового рішення, яким його зобов`язано розглянути заяву з урахуванням висновків суду; неприйняттям рішення у належній формі; іншими діями та бездіяльністю, що свідчать про ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення.
Як вже зазначалось, Харківським окружним адміністративним судом надано ОСОБА_1 відповідь від 11.12.2025 із зазначенням інформації щодо надсилання виконавчих документів за рішеннями Харківського окружного адміністративного суду від 04.07.2024 у справі № 520/11244/24 та від 04.02.2025 у справі № 520/31419/24 засобами поштового зв`язку.
Тобто, відповідачем виконано рішення суду саме у спосіб, який таким рішенням визначено.
Доводи скаржника щодо безпідставного закінчення виконавчого провадження № 79973182 постановою державного виконавця від 21.01.2026 № 79973182 з примусового виконання виконавчого листа № 520/7494/25 колегія суддів вважає такими, що не свідчать про наявність підстав для встановлення судового контролю.
Крім того, постанова від 21.01.2026 державного виконавця оскаржена в судовому порядку Магдою А.М. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі № 440/660/26, яке не набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 18.03.2026 по справі № 520/7494/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 27.04.2026 року