ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
25 травня 2026 року 	Справа № 280/11079/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Служби безпеки України (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
позовну заяву задовольнити, а саме звільнити ОСОБА_1 зі служби в СБУ на підставі пп. «г» п.3 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за непрацездатною матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2-ї групи;
визнати протиправним та скасувати наказ №1788-ОС/дск від 28.12.2024 Голови СБ України «По особовому складу» яким ОСОБА_1 направлено у розпорядження Міністерства оборони України за пунктом 99, оскільки його не було реалізовано, а також тому, що ОСОБА_1 не висловив бажання продовжити військову службу у зв`язку із сімейними обставинами (постійним доглядом за хворою матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи);
застосувати негайне виконання рішення суду в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в СБУ на підставі пп. «г» п.3 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Ухвалою від 22 грудня 2025 року позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. 
19 січня 2026 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерство оборони України, в якій позивач просить суд:
позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити, а саме звільнити зі служби в СБУ ОСОБА_1 на підставі рапорту від 17.10.2025 про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за непрацездатною матір`ю ОСОБА_2 , яка є інвалідом 2-ї групи;
застосувати негайне виконання рішення суду в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в СБУ на підставі пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Ухвалою суду від 26 січня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2017 році позивач прийнятий на службу до Служби безпеки Укарїни за контрактом. До моменту виникнення конфліктних правовідносин позивач обіймав посаду старшого-оперуповноваженого 12 управління ЦСО «А» СБУ. 17.10.2025 позивач поштовим відправленням подав рапорт про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Позивач повідомив відповідача, що станом на 03.10.2025 він так і не отримав відповіді за результатами розгляду аналогічного рапорту на ім`я голови СБУ від 31.07.2025. Під час розгляду рапорту від 17.10.2025 просив врахувати, що наказ №1788-ОС/дск від 28.12.2024 голови СБ України По особовому складу, яким позивача направлено у розпорядження Міністерства оборони України за пунктом 99 не було реалізовано, а також те, що позивач не висловив бажання продовжити військову службу у зв`язку з сімейними обставинами (постійним доглядом за непрацездатною матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи). Крім того звертав увагу, що рідний брат позивача – ОСОБА_3 загинув пі час проходження військової служби. Позивач констатує, що за фактом звернення до СБУ з його рапортом про звільнення зі служби відбувалося ігнорування його розгляду та постійне затягування направлення відповідей, у зв`язку з чим рапорти подавалися неодноразово від 31.07.2025 та 17.10.2025. Результати розгляду рапорту від 31.07.2025 позивач без звернення за юридично допомогою адвоката так і не отримав, а результат розгляду рапорту від 17.10.2025 позивач отримав поштовим відправленням Укрпошти №R067033741550 на його потову адресу, яке надіслано 07.11.2025, а отримано 11.11.2025 позивачем, в якому повідомлялося, що наказом Голови СБУ від 28.12.2024 №1788-ОС/дск позивач направлений у розпорядження Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключення зі списків особового складу СБУ з 31.12.2024. Позивач звертає увагу, що за результатами листування з МО України позивачу стало відомо, що наказ №1788-ОС/дск від 28.12.2024 Голови СБ України не було реалізовано, у зв`язку з тим, що позивач не висловив бажання продовжити військову службу у зв`язку із сімейними обставинами постійним доглядом за хворою матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи. Позивач вважає, що має всі законні підстави для звільнення зі служби в СБУ на підставі поданого рапорту від 17.10.2025, однак відповідач не приймає рішення відповідно до вимог законодавства. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 06 лютого 2026 року клопотання представника Служби безпеки України про продовження строків для подачі відзиву по справі №280/11079/25 – задоволено, продовжено Службі безпеки України процесуальний строк на надання відзиву на позовну заяву.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперчечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що Наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск (далі – Наказ 1788) Позивач був направлений у розпорядження Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключений зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024 за п.99 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України. Як стверджує Позивач, останній 17.10.2025 поштовим відправленням подав Відповідачу рапорт про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі – Рапорт від 17.10.2025). У відповідь на вказаний рапорт Відповідачем було повідомлено Позивача, що останній виключений зі списків особового складу Служби безпеки України на підставі Наказу Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск та направлений у розпорядження Міністра оборони України. На думку Позивача, наказ від 28.12.2024 №1788-ОС/дск нібито був не реалізований, оскільки Позивач не виявив бажання продовжити військову службу в ЗСУ у зв`язку із сімейними обставинами - постійним доглядом за хворою матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи, а тому Позивач вважає, що СБУ повинна звільнити його з військової служби у зв`язку з вказаними підставами. Як вказує сам Позивач, останній звертався до СБУ з рапортом від 31.07.2025 про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі – Рапорт від 31.07.2025). Вказаний рапорт, як визнає сам Позивач, був аналогічним за змістом до Рапорту від 17.10.2025. 01.09.2025 на адресу Позивача у відповідь на надісланий ним Рапорт від 31.07.2025 Відповідачем листом від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433 (далі – Лист 1) було направлено відповідь, яким Позивачу було повідомлено що: «…наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск Ви направлені у розпорядженні Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключення зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024». Звертає увагу суду, що доводи Позивача про те, що його Рапорт від 31.07.2025 було проігноровано Відповідачем не відповідає дійсності. Лист 1 було направлено на адресу Позивача 01.09.2025 засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверта поштового відправлення №0601187591531. Проте, вказаний Лист 1 не був отриманий Позивачем та був повернутий на адресу Відповідача у зв`язку з закінченням терміну зберігання поштових відправлень 19.09.2025 (підтверджується копією Довідки про причини повернення/досилання/зберігання із штампом від 19.09.2025). При цьому, як вже зазначалось, що не заперечується Позивачем, Рапорт від 31.07.2025 та Рапорт від 17.10.2025 є тотожні за за змістом. Враховуючи, що питання викладене в Рапорті від 17.10.2025 вже було предметом розгляду в СБУ (під час розгляду Рапорту від 31.07.2025), про що Позивачу було надано відповідь Листом 1, повторне звернення до СБУ з тих самих питань є підставою для відмови у розгляді Рапорту від 17.10.2025. Таким чином, в розрізі позовних вимог заявлених Позивачем слідує висновок, що останній повинен був дізнатись про нібито порушення своїх прав ще у вересні 2025 року, коли на адресу його поштового відділення надійшов Лист 1 у відповідь на Рапорт від 31.07.2025. Саме з цього моменту і повинен відраховуватись місячний строк позовної давності, який сплив ще на момент направлення повторно Рапорту від 17.10.2025. Крім того, окремо варто зазначити, що про результати розгляду Рапорту від 31.07.2025 Відповідачем неодноразово повідомлялось адвокату Позивача, зокрема листом №11.01/11/1/5-1724 від 31.10.2025. Більше того, листом №11.01/11/1/5-1610 від 14.10.2025 Відповідачем вдруге повідомлялось адвокату Позивача про результати розгляду Рапорту від 31.07.2025. Зокрема, у вказано листі у відповідь на Рапорт від 31.07.2025 було повністю процитовано зміст Листа 1, та зазначено: «За результатами опрацювання повідомляємо, що відповідь на вищезазначений рапорт ОСОБА_1 була надіслана листом від 29.08.2025 на адресу, вказану в рапорті, а саме: АДРЕСА_1 . У відповіді було зазначено, що наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск ОСОБА_1 направлений у розпорядження Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключення зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024. Втретє про результати розгляду Рапорту від 31.07.2025 Відповідачем повідомлялось адвокату Позивача листом №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025, до якого долучена копія Листа 1. При цьому, доводи Позивача стосовно того, що адвокат Володимир Сліпченко отримав лист №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025 лише 11.11.2025 не відповідає дійсності та свідчить про спробу ввести суд в оману. Таким чином вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення з позовом у даній справі. Зазначає, що прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини, де проходить службу військовослужбовець, та не може перебиратись судом. Крім того вказує, шо позивач перебував на військовій службі у Службі безпеки України за контрактом до 31.12.2024. Зауважує, що посилання позивача на норми Положення про проходження військової служби громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153/2008 від 10.12.2008 є необґрунтованими, оскільки вказане положення не поширюється на Службу безпеки України. Разом з цим, спеціальними нормами, які регулюють проходження військової служби в Службі безпеки України, є Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України від 27 грудня 2007 року № 1262/2007. 31.10.2024 року начальником підрозділу, де проходив службу Позивач, на ім`я Голови Служби безпеки України було подано рапорт з проханням надання дозволу щодо направлення капітана ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби зі Служби безпеки України до Збройних Сил України, у зв`язку із службовою необхідністю. Листом від 18.11.2024 року № 11/10411 Голова Служби безпеки України звернувся до Міністра оборони України з проханням розглянути питання щодо можливості подальшого проходження військової служби в Збройних Силах України капітаном ОСОБА_1 Міністерство оборони України листом від 13.12.2024 року №220/18254 повідомило Голову Служби безпеки України про погодження до призначення ОСОБА_1 на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Про погодження до призначення на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було достеменно відомо, про що свідчить його особистий підпис від 19.12.2024 року на листі Міністерства оборони України від 13.12.2024 року № 220/18254. Позивачем не оскаржувалось та не заперечувалось його погодження до призначення ОСОБА_1 на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 на момент ознайомлення з листом від 13.12.2024 № 220/18254. У зв`язку з викладеним було прийнято наказ Служби безпеки України від 28.12.2024 № 1788-ОС/дск відповідно до якого, капітана ОСОБА_1 було направлено у розпорядження Міністра оборони України, виключивши його зі списків особового складу з 31.12.2024. 09.01.2025 капітану ОСОБА_1 під його особистий підпис було видано відповідний припис. На сьогоднішній день Наказ 1788 про направлення капітана ОСОБА_1 у розпорядження Міністра оборони України та виключення його зі списків особового складу з 31.12.2024 є чинним та в передбаченому законом порядку не оскаржувався. На дату винесення (або до дати винесення) Наказу 1788 Позивачем не подавалось жодних рапортів про звільнення зі служби за сімейними обставинами. Доводи Позивача про те, що Наказ 1788 не був реалізованим не відповідає дійсності та ґрунтується виключно на довільному тлумаченні Позивачем норм чинного законодавства. Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, на реалізацію Наказу 1788 Позивачу було видано припис №003402 від 31.12.2024 (далі – Припис). Вказаний Припис Позивачем не оскаржувався, що додатково підтверджує факт реалізації Наказу 1788 в повному обсязі. Як вбачається з наявного у матеріалах справи витягу з Наказу 1788, вказаним наказом Позивача було направлено у розпорядження Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключений зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024 за п. 99 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та проведено з Позивачем розрахунок із виплатою компенсації за неотримане речове майно. Таким чином, Наказ 1788 є повністю реалізованим, а правовідносини між позивачем та Службою безпеки України припинені. З огляду на викладене, питання звільнення з військової служби Позивача належить до компетенції військової частини, до якої його було направлено, а саме в/ч НОМЕР_1 . Факт неприбуття Позивача до в/ч НОМЕР_1 жодним чином не поновлює проходження ним служби в СБ України, натомість може бути підставою для притягнення Позивача до дисциплінарної або кримінальної відповідальності. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких зазначено, що позивач на момент відкриття провадження у справі в розпорядження Міністра оборони України не зараховувався та військову службу в Збройних Силах України не проходить. Зважаючи на те, що відповідно до вимог пункту 27 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, в разі прибуття для проходження військової служби у Збройних Силах України з інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу цих військових формувань військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби, зарахування капітана ОСОБА_1 до Збройних Сил України без укладення Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України неможливе. Звернення (заяви, рапорти, тощо) від ОСОБА_1 до Управління персоналу не надходили. Оскільки для отримання достовірної інформації що зарахування (незарахування) ОСОБА_1 в розпорядження Міністра оборони України та подальшого проходження (непроходження) ним військової служби в Збройних Силах України виникла необхідність для направлення запитів та отримання інформації від відповідних кадрових підрозділів Міністра оборони України та Збройних Сил України просить суд визнати поважною причину пропуску строку для надання пояснень, прийняти дані пояснення та врахувати їх при ухваленні рішення.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі.
З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що позивач – ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Службі безпеки України за контрактом.
31.10.2024 начальником підрозділу, де проходив службу позивач, на ім`я Голови Служби безпеки України було подано рапорт з проханням надання дозволу щодо направлення капітана ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби зі Служби безпеки України до Збройних Сил України, у зв`язку із службовою необхідністю.
Листом від 18.11.2024 № 11/10411 Голова Служби безпеки України звернувся до Міністра оборони України з проханням розглянути питання щодо можливості подальшого проходження військової служби в Збройних Силах України капітаном ОСОБА_1 .
Міністерство оборони України листом від 13.12.2024 №220/18254 повідомило Голову Служби безпеки України про погодження до призначення ОСОБА_1 на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Про погодження до призначення на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 позивачу було відомо, про що свідчить його особистий підпис від 19.12.2024 на листі Міністерства оборони України від 13.12.2024 № 220/18254.
Відповідно до витягу з наказу Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск По особовому складу: «Відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України направити у розпорядження Міністерства оборони України за пунктом 99, капітана ОСОБА_1 , виключивши його зі списків особового складу з 31 грудня 2024 року. …».
На реалізацію Наказу №1788 позивачу було видано припис №003402 від 31.12.2024, за змістом якого запропоновано ОСОБА_1 31.12.2024 вибути до МО України для подальшої військової служби, підстава – наказ Голови СБ України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск. Як повідомив відповідач, 09.01.2025 позивачу під його особистий підпис було видано відповідний припис.
Позивач звертався до СБУ з рапортами від 31.07.2025 та від 17.10.2025 про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
01.09.2025 на адресу позивача у відповідь на надісланий ним Рапорт від 31.07.2025, відповідач листом від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433 направив відповідь, якою позивача повідомлено, що: «…наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск Ви направлені у розпорядженні Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключені зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024».
Лист від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433 направлено на адресу позивача 01.09.2025 засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверта поштового відправлення №0601187591531. Вказаний лист не був отриманий позивачем та був повернутий на адресу відповідача у зв`язку з закінченням терміну зберігання поштових відправлень 19.09.2025, що підтверджується копією довідки про причини повернення/досилання/зберігання із штампом від 19.09.2025.
Листом №11.01/11/1/5-1610 від 14.10.2025 відповідач повідомив представника позивача про результати розгляду запита представника позивача від 03.10.2025 щодо надання інформації про результати розгляду рапорту від 31.07.2025. Зокрема, зазначено, що за результатами опрацювання відповідь на вищезазначений рапорт ОСОБА_1 була надіслана листом від 29.08.2025 на адресу, вказану в рапорті, а саме: АДРЕСА_1 . У відповіді було зазначено, що наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск ОСОБА_1 направлений у розпорядження Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключений зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024.
Також про результати розгляду рапорту від 31.07.2025 відповідачем повідомлялось представнику позивача листом №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025, до якого долучена копія листа від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433. 
Матеріалами справи підтверджено, що лист №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025 направлявся на адресу представника позивача через електронну пошту та засобами поштового зв`язку. На електронну адресу представника позивача лист №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025 було направлено 29.10.2025 о 9.43 год., що підтверджується роздруківкою з електронної пошти відповідача. Лист №11.01/11/1/5-1706 від 28.10.2025 був направлений засобами поштового зв`язку на адресу представника позивача (поштове відправлення №R067027700737), однак вказаний лист не був отриманий представником, у зв`язку з чим, повернутий на адресу відповідача.
Листом №11.01/11/1/5-1724 від 31.10.2025 повідомлено про результати розгляду рапорту від 17.10.2025, зазначено, що наказом Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск позивач направлений у розпорядженні Міністерства оборони України для подальшого проходження військової служби та виключений зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024. Повідомлено, що попередній, аналогічний за змістом рапорт вже опрацьовувався УРС. Про результати розгляду якого повідомлено листом віл 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433. 19.09.2025 лист був повернутий до СБУ поштовим відділенням АТ «Укрпошта» у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Підстави для направлення особової справи до ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні.
В матеріалах справи міститься лист-відповідь Управління персоналу Міністерства оборони України від 21.02.2026 №434/469, за змістом якого: «Капітана ОСОБА_1 станом на 19.02.2026 в розпорядження Міністра оборони України не зараховувався та військову службу в Збройних Силах України не проходить. Зважаючи на те, що відповідно до вимог пункту 27 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, в разі прибуття для проходження військової служби у Збройних Силах України з інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу цих військових формувань військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби, зарахування капітана ОСОБА_1 до Збройних Сил України без укладення Контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України неможливе. Звернення (заяви, рапорти, тощо) від ОСОБА_1 до Управління персоналу не надходили.».
Позивач з вимогами про звільнення зі служби в СБУ на підставі рапорту від 17.10.2025 про звільнення зі служби за сімейними обставинами пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за непрацездатною матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни проходять військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону України №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.
Спір у цій справі виник з приводу проходження позивачем військової служби, розгляду його рапорту про звільнення за сімейними обставинами та визначення належного суб`єкта, уповноваженого вирішувати питання щодо звільнення позивача з військової служби.
Відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 6 статті 26 Закону України №2232-XII, військовослужбовці, які проходять кадрову військову службу, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з вимогами пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарськок-онсультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Суд зазначає, що посилання позивача на наявність сімейних обставин не є безумовною підставою для звільнення з військової служби без дотримання встановленої законодавством процедури, подання та перевірки підтверджуючих документів, а також без встановлення належного суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить прийняття відповідного рішення.
Суд зазначає, що проходження військової служби у Службі безпеки України врегульовано, зокрема, Законом України «Про Службу безпеки України», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27 грудня 2007 року №1262/2007, а також спеціальними актами, що регулюють порядок проходження служби у Службі безпеки України.
За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про Службу безпеки України» керівництво всією діяльністю Служби безпеки України, її Центральним управлінням здійснює Голова Служби безпеки України. Він несе персональну відповідальність за виконання завдань, покладених на Службу безпеки України.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про Службу безпеки України» умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.
Підпунктом 2 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.04.2024 №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024, тобто був чинний на час існування спірних відносин, передбачено, що у період дії воєнного стану у зв`язку із службовою необхідністю військовослужбовці можуть бути призначені за рішенням керівника розвідувального органу чи Голови Служби безпеки України на нижчі посади в розвідувальному органі чи в Службі безпеки України, а також направлені для подальшого проходження військової служби з розвідувального органу чи Служби безпеки України до Збройних Сил України та інших військових формувань за погодженням між розвідувальним органом чи Службою безпеки України та відповідним військовим формуванням з виключенням із списків особового складу розвідувального органу чи Служби безпеки України, з якого вибули, та включенням до списку особового складу формування, до якого прибули, з подальшою перепідготовкою (допідготовкою).
Приписами пункту 49 Положення № 1262/2007, визначено, що військовослужбовці Служби безпеки України можуть бути направлені для проходження військової служби до Збройних Сил України та інших військових формувань із виключенням зі списків особового складу Служби безпеки України, а військовослужбовці інших військових формувань можуть бути прийняті на військову службу за контрактом до Служби безпеки України із зарахуванням їх до списків особового складу Служби безпеки України після виключення зі списків особового складу інших військових формувань.
Направлення військовослужбовців із Служби безпеки України для подальшого проходження військової служби до інших військових формувань чи з інших військових формувань до Служби безпеки України здійснюється за погодженням між Службою безпеки України та відповідними військовими формуваннями за згодою військовослужбовця, крім випадків, передбачених пунктом 99 цього Положення.
Згідно з п. 99 Положення № 1262/2007, у період дії воєнного стану у зв`язку зі службовою необхідністю військовослужбовці можуть бути призначені за рішенням Голови Служби безпеки України на нижчі посади в Службі безпеки України, а також направлені для подальшого проходження військової служби зі Служби безпеки України до Збройних Сил України та інших військових формувань за погодженням між Службою безпеки України та відповідним військовим формуванням з виключенням зі списків особового складу Служби безпеки України, з якого вибули, та включенням до списку особового складу формування, до якого прибули, з подальшою перепідготовкою (допідготовкою).
Згідно з частиною другою статті 24 Закону України № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Як установлено під час розгляду справи, позивач перебував на військовій службі у Службі безпеки України за контрактом.
31.10.2024 начальником підрозділу, де проходив службу позивач, на ім`я Голови Служби безпеки України було подано рапорт з проханням надання дозволу щодо направлення капітана ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби зі Служби безпеки України до Збройних Сил України, у зв`язку із службовою необхідністю.
Листом від 18.11.2024 № 11/10411 Голова Служби безпеки України звернувся до Міністра оборони України з проханням розглянути питання щодо можливості подальшого проходження військової служби в Збройних Силах України капітаном ОСОБА_1 .
Міністерство оборони України листом від 13.12.2024 №220/18254 повідомило Голову Служби безпеки України про погодження до призначення ОСОБА_1 на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Про погодження до призначення на посаду командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 позивачу було відомо, про що свідчить його особистий підпис від 19.12.2024 на листі Міністерства оборони України від 13.12.2024 № 220/18254.
Відповідно до витягу з наказу Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск По особовому складу: «Відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України направити у розпорядження Міністерства оборони України за пунктом 99, капітана ОСОБА_1 , виключивши його зі списків особового складу з 31 грудня 2024 року. …».
На реалізацію зазначеного наказу видано припис №003402 від 31.12.2024, яким позивачу запропоновано вибути до Міністерства оборони України для подальшої військової служби. 
Суд зазначає, що наказ №1788-ОС/дск та припис №003402 є чинними.
Суд враховує, що позивач не заперечує того, що був обізнаний про видання наказу Голови Служби безпеки України від 28.12.2024 №1788-ОС/дск, його зміст та правові наслідки. Водночас у встановлений процесуальним законом строк вказаний наказ позивачем не оскаржувався. При цьому, після залишення позовної заяви без руху позивачем уточнено позовні вимоги та виключено вимогу про визнання протиправним і скасування наказу №1788-ОС/дск від 28.12.2024, у зв`язку з чим питання правомірності вказаного наказу не є предметом розгляду у даній справі. 
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що наказ №1788-ОС/дск фактично не був реалізований, оскільки Міністерством оборони України його не зараховано до розпорядження Міністра оборони України та він не проходить військову службу у Збройних Силах України. Такі обставини підтверджуються поясненнями третьої особи, відповідно до яких капітан ОСОБА_1 на момент відкриття провадження у справі в розпорядження Міністра оборони України не зараховувався та військову службу в Збройних Силах України не проходить. 
Разом з тим, наведене не свідчить про поновлення позивача у списках особового складу Служби безпеки України та не створює для Служби безпеки України обов`язку прийняти наказ про звільнення позивача з військової служби за рапортом, поданим після його виключення зі списків особового складу Служби безпеки України.
Суд зауважує, що у межах адміністративного судочинства суд перевіряє правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України, та у разі встановлення порушення може обрати належний спосіб захисту, передбачений статтею 245 КАС України.
Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі позивач не просить зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт з урахуванням висновків суду, позивач звернувся до суду з вимогами про звільнення його зі служби в СБУ на підставі рапорту від 17.10.2025 про звільнення зі служби за сімейними обставинами на підставі пп. «г» пункт 3 частини 6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за непрацездатною матір`ю, яка є інвалідом 2-ї групи. 
Суд зазначає, що такий спосіб захисту не відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки звільнення військовослужбовця зі служби оформлюється відповідним наказом після перевірки наявності законних підстав, підтвердних документів, належності військовослужбовця до відповідного органу/військового формування та дотримання процедури звільнення.
Суд бере до уваги пояснення Міністерства оборони України про те, що зарахування позивача до Збройних Сил України без укладення нового контракту про проходження військової служби є неможливим, а звернення/рапорти від ОСОБА_1 до Управління персоналу Міністерства оборони України не надходили. 
Разом з тим, зазначене не свідчить про протиправність дій або бездіяльності Служби безпеки України щодо нерозгляду рапорту від 17.10.2025 по суті у спосіб, якого вимагає позивач, оскільки на момент подання цього рапорту існував чинний наказ про виключення позивача зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що нереалізація наказу Міністерством оборони України свідчить про обов`язок Служби безпеки України звільнити його зі служби за сімейними обставинами. Такі доводи фактично ґрунтуються на припущенні про втрату чинності наказом №1788-ОС/дск або про відновлення правовідносин між позивачем та СБУ, однак належних доказів цього матеріали справи не містять.
Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, суд зазначає наступне.
Як зазначено в частині п`ятій статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідач зазначає, що позивач мав дізнатися про порушення своїх прав ще у вересні 2025 року, оскільки відповідь на рапорт від 31.07.2025 була направлена листом від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433, однак не отримана позивачем та повернута у зв`язку із закінченням строку зберігання. Також відповідач посилається на те, що рапорти від 31.07.2025 та 17.10.2025 є тотожними за змістом, а повторне звернення не змінює початку перебігу строку звернення до суду. 
Разом з тим, з урахуванням уточнених позовних вимог предметом судового розгляду є вимога позивача про звільнення позивача зі служби в СБУ на підставі рапорту від 17.10.2025. 
Відповідь на цей рапорт оформлена листом від 31.10.2025 №11.01/11/1/5-1724, який було отримано 11.11.2025. Позов подано 11.12.2025, тобто в межах місячного строку звернення до суду, якщо обчислювати його з моменту отримання відповіді на рапорт від 17.10.2025.
При цьому обставини направлення відповіді на попередній рапорт від 31.07.2025 можуть враховуватися судом під час оцінки поведінки сторін та обґрунтованості доводів про повторність звернення, однак не можуть бути підставою для залишення уточнених позовних вимог без розгляду, оскільки позивач оскаржує наслідки розгляду саме рапорту від 17.10.2025.
Відтак суд вважає, що підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.
Також суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що відповідач листом від 29.08.2025 №11.01/11/1/5-1433 повідомив позивача про те, що наказом Голови СБУ від 28.12.2024 №1788-ОС/дск його направлено у розпорядження Міністерства оборони України та виключено зі списків особового складу СБУ з 31.12.2024. Надалі аналогічну інформацію було повідомлено представнику позивача листами від 14.10.2025, 28.10.2025 та 31.10.2025. Відповідач у відзиві зазначив, що рапорти від 31.07.2025 та 17.10.2025 були тотожними за змістом, а питання, порушене у рапорті від 17.10.2025, вже було предметом розгляду. 
Отже, відповідач не допустив бездіяльності щодо розгляду рапортів позивача, повідомив про відсутність підстав для розгляду питання про звільнення позивача зі служби в Служби безпеки України у зв`язку з тим, що позивач виключений зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024.
З огляду на викладене, суд не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту від 17.10.2025.
Оцінюючи доводи позивача про наявність у нього сімейних обставин для звільнення, суд зазначає, що ці обставини можуть мати юридичне значення для вирішення питання про звільнення з військової служби уповноваженим суб`єктом за належною процедурою.
Проте в межах цієї справи визначальним є те, що позивач просить звільнити його саме зі служби в Служби безпеки України, тоді як чинним наказом Голови Служби безпеки України позивача виключено зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024.
Тому наявність у матеріалах справи документів щодо стану здоров`я матері позивача та необхідності здійснення догляду не спростовує відсутність у Служби безпеки України повноважень приймати наказ про звільнення позивача після його виключення зі списків особового складу.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши наявні в справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач належними доказами підтвердив факт видання наказу №1788-ОС/дск, виключення позивача зі списків особового складу Служби безпеки України з 31.12.2024, направлення позивачу припису, а також надання відповідей на рапорти позивача та звернення його представника.
Натомість позивач не довів, що після 31.12.2024 він продовжував перебувати у списках особового складу Служби безпеки України, що наказ №1788-ОС/дск скасований або втратив чинність, а також що Служба безпеки України на момент подання рапорту від 17.10.2025 була належним суб`єктом, уповноваженим приймати наказ про його звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності порушеного права, яке підлягало б захисту шляхом зобов`язання Служби безпеки України звільнити його зі служби, оскільки відповідач на момент звернення з рапортом від 17.10.2025 не був належним суб`єктом для прийняття відповідного рішення.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Служби безпеки України (01034, м.Київ, вул.Володимирська, буд.33, код ЄДРПОУ 00034074), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Міністерство оборони України (03168, м.Київ, пр.Повітряних Сил, буд.6, код ЄДРПОУ 00034022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова