ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року	Львів	Справа № 380/17032/25 пров. № А/857/11743/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року (головуючий суддя Кухар Н.А., м. Львів) у справі № 380/17032/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство "Національні інформаційні системи", у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1880/5 від 02.07.2025 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 »; зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ державному реєстратору Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відсутність у оскаржуваному наказі мотивів обрання конкретної міри відповідальності свідчить про його необґрунтованість та порушення принципу пропорційності. Зазначає, що на момент вчинення реєстраційної дії позивач не була особою, до якої неодноразово застосовувалися заходи впливу. Наголошує, що відповідач не надав оцінки ступеню вини позивача, не врахував відсутність шкоди для державних інтересів та автоматично застосував анулювання доступу, що є проявом свавілля, а не законної дискреції. Звертає увагу, що на момент проведення камеральної перевірки та винесення оскаржуваного наказу № 1880/5 від 02.07.2025, доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав вже був анульований на підставі попереднього наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2025 № 1301. Також вказує, що довідка від 07.06.2021 підтверджувала факт перебування об`єктів на балансі юридичної особи за конкретною адресою та у поєднанні з висновком про технічну можливість виділу в натурі та технічними паспортами, ці документи складали повний пакет, необхідний для реєстрації. Стверджує про безпідставність висновків, викладених в акті перевірки, невідповідність їх дійсним обставинам.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 23.06.2021 №46385195, поданої керівником ТОВ «Крамсервіс», державним реєстратором Поліщак М.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.06.2021 № 58957291, на підставі якого відкрито розділ № 2394446046101 на об`єкт нерухомого майна – будівлю (складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля 1А-1, будівля А-1), яка розташована за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59в, та проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ «Крамсервіс». Однак, Комісією при перевірці відомостей Державного реєстру прав встановлено, що заявником не подано, а державним реєстратором Поліщак М.В. не витребувано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та не направлено відповідний запит до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013. Зазначає, що довідка, на яку покликається скаржник, не є доказом прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та документом, що підтверджує присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси. Акцентує увагу, що юридична особа ТОВ «Крамсервіс» була зареєстрована в часі пізніше, ніж час створення нерухомого майна. Вважає, що подані документи не давали змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майно. Наголошує, що позивач була зобов`язана перевірити як зміст заявлених прав, так і належність та достатність поданих документів, а також встановити, чи існують передбачені Законом підстави для зупинення розгляду заяви або відмови у проведенні державної реєстрації. Щодо вмотивованості оскаржуваного Наказу вказує, що підставою його винесення був Акт від 02.07.2025, який і містить детальний опис грубих порушень законодавства державним реєстратором Поліщак М.В. та інформацію про неодноразове застосування до неї заходів відповідальності.
Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на адресу Міністерства юстиції України надійшов лист відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.04.2025 № 135462-2025 (вх. № 71772-11-25 від 28.04.2025), зі змісту якого вбачається, що у провадженні СВ відділу поліції №2 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12024141410000039 від 11.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.
23.06.2021 на підставі довідки №06/07 від 07.06.2021, виданої ТОВ “Крамсервіс”, технічного паспорта №153/0705-21 від 18.06.2021, складеного ФОП ОСОБА_2 , та технічного паспорта №153/0705-21 від 18.06.2021, складеного ФОП ОСОБА_2 , державним реєстратором Мостиської міської ради Поліщак Марією Василівною, внесено зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно щодо будівлі 1А-1, загальною площею 21,1 кв.м та будівлі А-1, загальною площею 656,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 
Крім того, у листі вказано, що 24.07.2024 під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:003:0017 між Львівською міською радою та ТзОВ “Крамсервіс” ЄДРПОУ №19162936 встановлено, що сторони стверджують, що на земельній ділянці, що є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля А-1, загальною площею 656,2 кв.м., адреса якої: місто Львів, проспект Святого Івана Павла ІІ (до зміни - вул. Хуторівка), 59-в, яка належить покупцеві на праві приватної власності, державна реєстрація права власності на яку проведена 01 липня 2021 року ОСОБА_1 , державним реєстратором Мостиської міської ради Львівської області згідно з вимогами Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”; реєстраційний номер - 2399580746101 (номер запису про право власності: 42800269).
У листі виснувано, що державну реєстрацію на приміщення проведено на підставі документів, які не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, зокрема, не встановлено особу заявника та обсяг її повноважень на подання відповідної заяви. 
З урахуванням вищенаведеного, зважаючи на потреби досудового розслідування, керуючись вимогами cm. 36, 93 КПК України, п. 3,4,5 Порядку № 990, cт. 37-1 Закону, слідчий СВ відділу поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області просив здійснити контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації шляхом проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстраційних дій державним реєстратором Мостиської міської ради Поліщак Марією Василівною на нежитлові будівлі 1А-1, загальною площею 21,1 кв.м та А-1, загальною площею 656,2 кв.м. за адресою: місто Львів, проспект Святого Івана Павла ІІ (до зміни - вул. Хуторівка), 59-в, (реєстраційний номер 2394446046101 (номер запису про право власності: 42690213 та реєстраційний номер 2399580746101 (номер запису про право власності: 42800269), які на праві приватної власності належать ТзОВ “Крамсервіс”.
За результатом розгляду вказаного листа Мін`юстом прийнято наказ від 12.06.2025 № 1154/7 “Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 ”. 
За наслідками проведення камеральної перевірки державного реєстратора Поліщак М.В. складено Акт за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області Поліщак Марії Василівни № 2956/19.1.1/25 від 02.07.2025, згідно якого на підставі встановлених грубих порушень під час проведення реєстраційних дій, враховуючи, що до державного реєстратора протягом останніх дванадцяти місяців застосовувались заходи відповідальності, запропоновано анулювати державному реєстратору Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Наказом Міністерства юстиції України № 1880/5 від 02.07.2025 “Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 ” анульовано державному реєстратору Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Позивач, вважаючи такий наказ протиправним, оскаржила його до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним реєстратором Поліщак М.В. при розгляді заяви №46385195 від 23.06.2021 не вчинено всіх необхідних, передбачених Законом дій, зокрема, не витребувано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документ, що підтверджує присвоєння об`єктам нерухомого майна адреси та не направлено відповідний запит до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав, про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013. Також суд вказав, що позивачем при розгляді заяв № 46518815 від 01.07.2021 та № 46518831 від 01.07.2021 не отримано документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. 
Суд першої інстанції наголосив, що при накладенні стягнення на позивача, відповідач врахував встановлені під час перевірки грубі порушення вчинення реєстраційних дій, а також те, що до державного реєстратора Поліщак М.В. протягом останніх дванадцяти місяців неодноразово застосовувались заходи відповідальності на підставі наказів Міністерства юстиції України від 11.10.2024 № 2921/5 ( тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці), від 23.10.2024 № 3042/5 ( тимчасово блоковано доступ до Державного реєстру прав строком на 2 (два) місяці), від 02.12.2024 № 3468/5 ( блоковано тимчасово доступ до Державного реєстру прав строком на 3 (три) місяці), від 13.05.2025 № 1301( анульовано доступ до Державного реєстру прав), що є його дискреційними повноваженнями, відтак дійшов висновку, що відповідач при проведенні перевірки та винесенні оскаржуваного наказу, діяв правомірно.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Стаття 37 Закону №1952-IV визначає порядок розгляду і вирішення Міністерством юстиції України скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав у сфері державної реєстрації прав.
Статтею 37-1 Закону №1952-IV, яка має назву «Здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав», передбачено, що Міністерством юстиції України здійснюється контроль у сфері державної реєстрації прав, у тому числі, шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.
За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав, у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав. У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.
Частиною 2 статті 37-1 Закону № 1952-IV визначено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про: 1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав; 3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав; 4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; 5) направлення на обов`язкове підвищення кваліфікації державного реєстратора, крім нотаріусів, які здійснюють державну реєстрацію прав відповідно до покладених на них законом обов`язків.
Порядок здійснення контролю, проведення камеральних перевірок, під час здійснення контролю та проведення перевірок, критерії, за якими здійснюється моніторинг, критерії, за якими визначається ступінь відповідальності за відповідні порушення, допущені в сфері державної реєстрації, визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.37-1 Закону №1952-IV).
Відповідно до Порядку здійснення Міністерством юстиції контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року №990 (далі - Порядок №990), останній визначає процедуру здійснення Мін`юстом контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - сфера державної реєстрації), критерії, за якими здійснюється моніторинг реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та визначається ступінь відповідальності за порушення у сфері державної реєстрації.
Положеннями пунктів 4-5 Порядку №990 передбачено, що моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.
За результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг. У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.
Пунктами 6,7 Порядку №990 визначено, що камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті.
Копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.
Відповідно до п. 9 Порядку №990 камеральна перевірка під час здійснення контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації проводиться на підставі рішення Мін`юсту в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Виходячи з наведених норм, слід зробити висновок, що Законом №1952-IV розмежовано порядок і підстави розгляду і вирішення Міністерством юстиції України скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора та порядок і підстави здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі, шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із здійсненням контролю у сфері державної реєстрації прав, який врегульований ст.37-1 Закону №1952-IV, що визнається сторонами та вбачається з оскаржуваного наказу.
Як встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи, підставою для здійснення контролю став лист відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області від 26.04.2025 № 135462-2025 (вх. № 71772-11-25 від 28.04.2025), у якому викладена інформація про реєстраційні дії, вчинені позивачем як державним реєстратором, з проханням провести камеральну перевірку в порядку ст.37-1 Закону №1952-IV.
Разом з тим, як передбачено статтею 37-1 Закону №1952-IV та Порядком №990 Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав лише в разі виявлення порушень, визначених законами, порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та/або державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
У випадку звернення особи до Міністерства юстиції зі скаргою на дії державного реєстратора проводиться перевірка в порядку ст.37 Закону №1952-IV. 
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про відсутність у спірному випадку підстав для здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав за ст.37-1 Закону №1952-IV шляхом призначення камеральної перевірки позивача.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і врахувати при вирішенні питання правомірності оскаржуваного рішення також і те, що Міністерство юстиції України, будучи органом, який в силу статті 37-1 Закону №1952-IV здійснює контроль у сфері державної реєстрації прав, в тому числі і здійсненням моніторингу, і на який покладено обов`язок негайного повідомлення правоохоронних органів про прийняття державним реєстратором рішень з порушенням законів, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, лише через 4 роки після вчинення реєстраційних дій, які мали місце у червні 2021 року, прийняло рішення про призначення камеральної перевірки, і знову ж таки, не на підставі самостійно виявлених ним порушень, а на підставі звернення слідчого.
Щодо суті встановлених у акті камеральної перевірки порушень колегія суддів зазначає наступне. 
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV та пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі – Порядок № 1127), передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а також перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій , зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. 
Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. 
Відповідно до пункту 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та цим Порядком. 
Пунктом 41 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. 
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримує відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та перевіряє, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. 
У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Як вбачається з акту за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області Поліщак Марії Василівни № 2956/19.1.1/25 від 02.07.2025, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 23.06.2021 № 46385195, поданої керівником ТОВ “Крамсервіс” ОСОБА_3 , державним реєстратором Поліщак М.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.06.2021 № 58957291, на підставі якого відкрито розділ № 2394446046101 на об`єкт нерухомого майна – будівлю (складові частини об`єкта нерухомого майна: будівля 1А-1, будівля А-1), яка розташована за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59в, та проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ “Крамсервіс” (номер запису 42690213).
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви додано такі документи:
технічний паспорт на нежитлову будівлю під літ. «А-1» № 153/0705- 21, виготовлений станом на 18.06.2021 ФОП ОСОБА_2 (далі – Технічний паспорт); 
технічний паспорт на нежитлову будівлю під літ. « 1А-1» № 153/0705-21, виготовлений станом на 18.06.2021 ФОП ОСОБА_2 , відповідно до відомостей якого нежитлові будівлі літ. «А-1» та літ. « 1А-1» споруджено в 1991 році (далі – Технічний паспорт-1);
довідку від 07.06.2021 № 06/07, виготовлену ТОВ «Крамсервіс»;
Державним реєстратором Поліщак М.В. отримано відомості з Державного земельного кадастру від 23.06.2021 № 47135637 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:003:0001 та від 23.06.2021 № 47135617 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4610136800:03:003:0003.
Як вбачається з акту камеральної перевірки, державним реєстратором Поліщак М.В. не витребувано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси та не направлено відповідний запит до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013. 
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ТОВ “Крамсервіс” зареєстровано 14.03.1996, водночас згідно з відомостями поданого Технічного паспорту1 об`єкт споруджено в 1991 році.
Таким чином, актом камеральної перевірки встановлено, що державним реєстратором Поліщак М.В. порушено вимоги статей 3, 10, 24 Закону, пунктів 12, 41 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; без направлення відповідного запиту до органу, який проводив оформлення та/або реєстрацію прав про надання інформації, необхідної для державної реєстрації прав, що виникли до 01.01.2013; документів, які не давали змоги встановити набуття речових прав на нерухоме майна. 
Також в акті встановлено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 01.07.2021 № 46518815 (далі – Заява-1), поданої Заявником, державним реєстратором Поліщак М.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2021 № 59079350, на підставі якого відкрито розділ № 2399580746101 на об`єкт нерухомого майна – нежитлову будівлю літ. А-1, розташовану за адресою: Львівська обл., м. Львів, вул. Хуторівка, буд. 59в, та проведено державну реєстрацію права власності за ТОВ “Крамсервіс” (номер запису 42800269).
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до Заяви 1 додано такі документи:
Технічний паспорт; 
висновок щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна від 02.07.2021 № ю1/248, виданий обласним комунальним підприємством “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”. 
Комісією при проведенні камеральної перевірки встановлено, що державним реєстратором Поліщак М.В. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону, пунктів 12, 54 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав власності за відсутності: документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Крім того, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності від 01.07.2021 № 46518831 (далі – Заява-2) державним реєстратором Поліщак М.В. прийнято відповідне рішення та проведено державну реєстрацію припинення права власності. 
До Заяви-2 було подано ідентичний пакет документів для державної реєстрації права власності, як до Заяви-1, про що вказано в Акті від 02.07.2025. 
Комісією при проведенні камеральної перевірки встановлено, що державним реєстратором Поліщак М.В. порушено вимоги статей 3, 10, 23 Закону, пунктів 12, 54 Порядку № 1127, оскільки проведено державну реєстрацію прав власності за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Аналізуючи обставини, встановлені актом камеральної перевірки, та співвставляючи їх з нормами Закону та Порядку №1127 апеляційний суд зазначає, що такі обставини не свідчать про порушення державним реєстратором порядку державної реєстрації. З акту незрозуміло в чому суть порушення та якими доказами вона підтверджується, переважна частина акту перевірки містить цитування норм Закону №1952-IV та висновки про порушення державним реєстратором цих норм.
Разом з тим, комісією при проведенні камеральної перевірки не встановлено, чи об`єкт, щодо якого позивачем здійснювались реєстраційні дії, є новозбудованим і, відповідно, державна реєстрація потребує виконання вимог статті 27 Закону №1952-IV та пункту 41 Порядку №1127; чи виникли права на цей об`єкт до 01.01.2013 чи після; чи була необхідність у направленні запиту відповідно до п.3 ч.3 ст.10 Закону №1952-IV за наявності довідок, які описані в акті камеральної перевірки.
Отже, всупереч вимогам 1,2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV та пункту 12 Порядку №1127 у акті камеральної перевірки не встановлено, що державний реєстратор не виконав покладених на нього Законом і Порядком обов`язків, а саме, не встановив відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, чи не перевірив документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій , зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. 
Вищезазначене свідчить як про неповне з`ясування відповідачем обставин, які необхідно було встановити для констатації порушення державним реєстратором порядку державної реєстрації, так і про відсутність підстав для притягнення державного реєстратора до відповідальності.
Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі №640/25601/19 дійшов висновку, що законодавець, наділяючи Міністерство юстиції України, як контролюючий орган, функціями контролю у сфері державної реєстрації прав та визначаючи порядок застосування ним видів заходів впливу до державних реєстраторів, також зобов`язав його мотивувати таке рішення.
Для прийняття рішення відповідно до Закону №1952-IV, підставою для якого є наявність у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Міністерство юстиції України має ретельно дослідити всі обставини, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що, в свою чергу, і є мотивом для прийняття рішення, зокрема, щодо анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.
Однак, на підставі висновків Акту за результатами проведення камеральної перевірки Міністерство юстиції України наказом № 1880/5 від 02.07.2025 анулювало державному реєстратору Поліщак М.В. доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Даючи оцінку застосованої відповідачем оскаржуваним наказом до позивача санкції у вигляді анулювання доступу до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів приходить до висновку, що така санкція не є пропорційною до дій позивача, викладених в акті за результатами проведення камеральної перевірки, та не є своєчасною, оскільки застосована через чотири роки після вчинення державним реєстратором реєстраційних дій.
Частиною 2 ст. 2 КАС України регламентовано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд також зазначає, що стосовно вимог до адміністративного акта суб`єкта владних повноважень у судові практиці склалася правова позиція, відповідно до якої такий акт має бути обґрунтованим та мотивованим.
Зокрема, у постанові від 2 липня 2019 року у справі №140/2160/18 Верховний Суд зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Крім того, у постанові від 5 березня 2020 року у справі № 640/467/19 Верховний Суд зауважив, що зміст оскаржуваного у цій справі рішення, який є індивідуально-правовим актом і породжує права та обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним у статті 2 КАС України, відповідно до яких обґрунтованість є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом; з метою виконання вимоги щодо обґрунтованості спірного рішення суб`єкту владних повноважень не достатньо вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення; останній зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у відповідній сфері.
Вимога про те, що адміністративний акт про застосування санкцій повинен містити мотиви, на яких він ґрунтується, на додаток до принципів справедливої адміністративної процедури, що регулюють адміністративні акти, встановлена також у Рекомендації № R(91)1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про адміністративні санкції (прийнято Комітетом Міністрів 13 лютого 1999 року) на 452-му засіданні заступників міністрів) (Council of Europe Committee of ministers Recommendation No. R(91)1 of the Committee of Ministers to member states on administrative sanctions).
Колегія суддів також враховує, що юридична відповідальність є однією з форм захисту суспільства та держави від посягань на відповідні цінності, головними з яких відповідно до статті 3 Конституції України є людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. При цьому, юридична відповідальність ґрунтується, у першу чергу, на державному примусі як специфічному впливі на поведінку особи, заснованому на організованій силі та спрямованому на безумовне виконання санкціонованих державою правил поведінки (норм права). Такий примус передбачає його регламентованість виключно законом, наявність чітко встановлених меж застосування та здійснення лише компетентним суб`єктом владних повноважень.
Мета застосування державою юридичної відповідальності до правопорушника обумовлена цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей слід віднести наступну:
охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан);
правозабезпечувальна - досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної;
правовідновлювальна (компенсаційна) - відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням;
попереджувальна (превентивна) - попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція);
процедурно-процесуальна - офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння;
виховна - перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права;
каральна (штрафна) - покарати правопорушника у формі понесенні ним додаткових втрат, зокрема, й анулювання кваліфікаційного сертифікату.
Подібний правовий висновок викладений, зокрема у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1122/17, від 5 березня 2019 року у справі № 814/1049/18 та від 13 серпня 2020 року у справі № 824/755/16-а.
Таким чином, колегія суддів вважає, що спірне рішення прийняте без дотримання встановлених законом вимог.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на пропорційність оскаржуваного наказу з точки зору дискреційних повноважень Міністерства юстиції України та права самостійно, на власний розсуд, приймати рішення щодо того, чи є порушення державного реєстратора грубим, і зазначає наступне.
Згідно із Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень (Recommendation № R11(80)2 of the Committee of Ministers concerning the exercise of discretionary powers by administrative authorities), прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Відповідно до позиції Європейської комісії за демократію через право (Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law), що була прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року; пункти 11, 12 та 45), дискрецію слід обмежувати буквою та метою закону, яким повноваження надаються, а так само іншими елементами верховенства права, приміром, шляхом забезпечення кожному доступу до справедливих процедур у безсторонньому та незалежному суді та шляхом застосування закону послідовно і однаково до всіх і у спосіб, позбавлений свавільності та не позбавлений здорового глузду; застосовуючи формулу «accordance to the law» («відповідність закону»), ЄСПЛ загалом вимагає лише того, щоб владна дія держави спиралася на юридичну норму, існуючий зв`язок між демократією та верховенством права гарантував те, що певні дискреційні повноваження держави щодо обмеження прав людини були визначені законом (див.: Lordachi and others v. Moldova, заява № 25198/02; потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно), але за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон (a law), яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.
При цьому згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus» (заява № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Bryan v. the United Kingdom» (заява № 19178/91); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus» (заява № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Putter v. Bulgaria» (заява № 38780/02).
Стосовно дискреційних повноважень Міністерства юстиції, то у силу статей 37, 37-1 Закону та Порядку №990 воно наділене повноваженнями контролю у сфері державної реєстрації та розгляду скарг. 
Реалізація таких повноважень має здійснюватися Міністерством юстиції шляхом моніторингу, повного та всебічного дослідження матеріалів скарги, аналізу роботи державного реєстратора, перевірки його кваліфікації та якості професійної підготовки, оцінки характеру порушення, об`єктивних та суб`єктивних ознак порушення.
Водночас, як встановлено, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що відповідачем під час встановлення факту грубого порушення позивачем порядку державної реєстрації досліджувались, збирались та оцінювались додаткові докази, аналізувалась попередня робота позивача, проводилась перевірка кваліфікації та якості її професійної підготовки, що свідчить про відсутність достатніх підстав стверджувати про допущення державним реєстратором саме грубого порушення вимог нормативно-правових актів у сфері державної реєстрації.
Також колегія суддів враховує, що на момент проведення камеральної перевірки та винесення оскаржуваного Наказу № 1880/5 від 02.07.2025, доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав вже був анульований на підставі попереднього Наказу Міністерства юстиції України від 13.05.2025 № 1301, що свідчить про відсутність правової мети та недоцільність прийняття оскаржуваного рішення, яке не спрямоване на виправлення правопорушника або запобігання новим порушенням.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ Міністерства юстиції України № 1880/5 від 02.07.2025 не відповідає закріпленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям прийняття суб`єктом владних повноважень рішень, зокрема, щодо пропорційності, своєчасності та урахування усіх обставин, які мали значення для його прийняття, тому підлягає скасуванню.
За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України сплачений позивачем судовий збір (за подання позову та за подання апеляційної скарги) у загальному розмірі 2447,96 грн.
Керуючись ст. 311, ст.315, ст. 317, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі № 380/17032/25 скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1880/5 від 02.07.2025 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 ».
Зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ державному реєстратору Мостиської міської ради Львівської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622) судовий збір у розмірі 2447 (дві тисячі чотириста сорок сім) грн. 96 коп.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш