Справа № 932/17585/25
Провадження № 2/202/1996/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

21 травня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді Мачуського О.М.
за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,
представника відповідача – адвоката Черненкова О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2025 року представник ТОВ «Цикл Фінанс» – Дорошенко М.А. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернувся до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 22033000220069 від 13.11.2019 року в загальному розмірі 16232,02 гривень, а також покласти на відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» укладено кредитний договір № 22033000220069. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, шляхом встановлення на поточний рахунок клієнта кредитного ліміту з можливістю здійснення з ним операцій (зняття коштів з Рахунку, платежі з Рахунку тощо). Відповідач зобов`язалась повернути дані кошти, сплатити відсотки за користування ними. Відповідач здійснювала користування грошовими коштами кредитного ліміту, однак, свої зобов`язання щодо повернення заборгованості, сплати відсотків за користування кредитною лінією та комісії за обслуговування кредиту, не виконала належним чином у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість.
28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладений договір факторингу №28/03/04 від 28.03.2024 року, за яким ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 22033000220069 від 13.11.2019 року, заборгованість за яким становить 16232,02 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 10906,96 грн., заборгованість по відсотках - 0,12 грн, заборгованість по комісії - 5324,94 грн.. Після отримання права вимоги, ТОВ «Цикл Фінанс»» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, тому ТОВ «Цикл Фінанс» за захистом своїх прав вимушене звернутись до суду.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року цивільну справу № 932/17585/25 за позовом ТОВ «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 передано за підсудністю до Індустріального районного суду міста Дніпра.
18 грудня 2025 року цивільна справа № 932/17585/25 надійшла до Індустріального районного суду міста Дніпра та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 року для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М.
Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 19 грудня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.
16 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Черненков О.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити ТОВ «Цикл Фінанс» у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своїх заперечень протии позовну зазначив, що 13.11.2019 року між відповідачем та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 22033000220069. ТОВ «Цикл Фінанс» заявлено вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 16 232,02 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту — 10 906,96 грн., заборгованості за відсотками — 0,12 грн. та заборгованості за комісією — 5 324,94 грн. Однак, на думку відповідача, зазначений позивачем розрахунок є безпідставним, оскільки банк здійснював зарахування внесених коштів на погашення надуманих (незаконно нарахованих) відсотків та комісій, замість першочергового зменшення тіла кредиту.
Також представник відповідача наголошує, що з Умовами кредитування, які розміщені на офіційному веб-сайті банку та на які посилається позивач, відповідач не була ознайомлена й вони нею не підписувались. Посилаючись на статтю 634 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17), представник відповідача вказує, що роздруківка Умов кредитування з сайту банку не є належним доказом, оскільки її зміст залежить від односторонньої волі фінансової установи і може змінюватись у будь-який час. Оскільки умови щодо відсотків та комісій не були зафіксовані у письмовому документі, підписаному сторонами, вони не можуть вважатися погодженими.
Крім того, представник відповідача вказує, що на момент укладення договору позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 й останній не надавав письмової згоди на укладення цього договору, що є порушенням вимог частини 2 статті 73 Сімейного кодексу України. Додатково зазначено, що новий кредитор ТОВ «Цикл Фінанс», безпосередньо з ОСОБА_3 жодних договорів не укладав. Надані Позивачем копії документів, на думку відповідача, викликають сумнів у їх достовірності, не підтверджують правомірність вимог у повному обсязі та не є належними й допустимими доказами у справі. Отже, позивачем не доведено належними засобами доказування факт існування та розмір заборгованості, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Представник позивача ТОВ «Цикл Фінанс» в судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує про ухвалення заочного рішення.
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Черненков О.В. в судовому засіданні зазначив, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки з умовами кредитного договору вона не ознайомлена, при цьому тіло кредиту ОСОБА_4 сплатила в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.
Судом встановлено, що 13 листопада 2019 року Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір № 22033000220069 (далі –кредитний договір), який містить анкетні дані та особистий підпис відповідача.
Згідно з пунктом 1.1 кредитного договору, за цим договором банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даним договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором у повному обсязі.
Відповідно до пункту 1.2 кредитного договору, За цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 13076,02 гривень; строк кредитування 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту 13 листопада 2024 року; цільове призначення – на споживчі потреби; щомісячна комісія за обслуговування Кредиту: з 13.11.2019 по 12.03 2021 – 5% від Суми Кредиту, з 13.03.2021 по 12.06.2022 - 4% від Суми Кредиту, з 13.06.2022 по 12.09.2023 - 3% від Суми Кредиту, з 13.09.2023 по 13.11.2024 - 1,95% від Суми Кредиту. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову з фаборгованість за Кредитом - 0,001% річних, на прострочену заборгованість за Кредитом - 56.0% річних.
Банк формує Графік платежів, який викладено в розділі 4 цього Договору, із зазначенням сум погашення основного боргу за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом. Щомісячної комісії, вартості всіх супутніх послуг, реальної процентної ставки та ін. (п. 1.3. Кредитного договору). Кредит надається шляхом зарахування суми Кредиту на поточний рахунок Клієнта: НОМЕР_1 , відкритий у AT «Банк Кредит Дніпро». Датою видачі Кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на Рахунок Клієнта. Якщо Сума Кредиту не зарахована на Рахунок протягом 7 (семи) операційних днів з дати укладання Договору цей Договір вважається не укладеним (п. 1.4. Кредитного договору). 
Платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом та Щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюються у вигляді щомісячних ауїтентних (рівномірних) платежів, далі - Обов`язковий платіж. Погашення заборгованості за цим Договором Клієнт здійснює шляхом зарахування коштів у сумі Обов`язкового платежу на Рахунок НОМЕР_1 у AT «Банк Кредит Дніпро», призначення платежу: Поповнення поточного рахунку НОМЕР_1 , ОСОБА_2 . Банк списує кошти з Рахунку Клієнта для погашення заборгованості за Обов`язковим платежем у порядку договірного списання, відповідно до умов УДБО, в дату платежу, що визначена в Графіку платежів. Для забезпечення своєчасного погашення заборгованості за Обов`язковим платежем Клієнт зобов`язаний забезпечити надходження коштів в сумі Обов`язкового платежу на відповідний рахунок (П. 2.1. Кредитного договору).
Кредитним договором визначено, що укладаючи з Банком цей Договір Клієнт приймає на себе всі обовязки га набчіас всіх пра. передбачених УДБО (п. 3.4.). 3.7. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що: 3.7.1. Банк у письмовій формі надав Клієнту всю передбачену чинним законодавством України інформацію про умови кредитування; 3.7.2. Банк надав Клієнту для ознайомлення н письмовій формі Паспорт споживчого кредиту; 3.7.3. До моменту підписання цього Договору ознайомлений та згодний з умовами УДБО га погоджується з тим. що цей Договір з боку Банку укладається шляхом нанесення на нього Типографськими засобами відбитка печатки Банку та підпису уповноваженої особи Банку. Зміст статей 6, 627 та 207 ЦК України Клієнту роз`яснено, із зразками печатки та підписів уповноваженої особи Банку Клієнт ознайомлений та надає згоду щодо такої письмової форми Договору (п. 3.7.).
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Підписуючи Кредитний договір відповідач, згідно з вимогами статей 3, 6, 627 ЦК України, добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.
В ході розгляду справи відповідач хоч і оспорювала, однак не спростувала факт укладання між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро» кредитного договору№22033000220069 від 13 листопада 2019 року.
Отже, після підписання кредитного договору, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виник обов`язок надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача, у разі використання наданих коштів, виникло зобов`язання повернути кредитні кошти й сплатити інші погоджені сторонами платежі, що виникають в результаті укладеного між сторонами договору.
Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконало, відкрило поточний рахунок у валюті гривня та надало відповідачу платіжну картку із встановленим кредитним лімітом зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.
З наданої суду виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 13.11.2019 року по 27.03.2024 року, встановлено, що відповідач використала кошти Банку, та частково погашала заборгованість, що свідчить при визнання відповідачем правовідносин між нею та Банком.
Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Разом з тим, відповідач належним чином не виконувала кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості, складеного АТ «Банк Кредит Дніпро» станом на 27.03.2024 року складає 16232,01 гривень, з яких: 10906,96 гривень – залишок простроченого кредиту; 0,11 гривень – залишок прострочених відсотків; 5324,94 гривень – залишок прострочених комісій.
Щодо наявності у ТОВ «Цикл Фінанс» права вимоги до відповідача за Кредитним договором №22033000220069 від 13 листопада 2019 року, суд зазначає наступне.
Між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» укладено Договір факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року за умовами якого АТ «Банк Кредит Дніпро» відступило ТОВ «Цикл Фінанс» права грошової вимоги за Кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників. 
Відповідно до витягу з Реєстру боржників, що є додатком № 1 до Договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 22033000220069 від 13.11.2019 року, загальний розмір заборгованості за яким складає загальному розмірі 16232,02 гривень, з яких: 10906,96 гривень – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 0,12 гривень – заборгованість по відсоткам; 5324,94 гривень – заборгованість по комісії.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Отже, до ТОВ «Цикл Фінанс» відповідно до укладеного Договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №22033000220069 від 13 листопада 2019 року.
Після отримання права вимоги за вказаними кредитним договором, ТОВ «Цикл Фінанс» не здійснювало нарахування жодних штрафних санкцій, однак заборгованість відповідачем не погашалась, а її загальний розмір, відповідно до наданих позивачем розрахунку та виписки складає 43696, 16232,02 гривень, з яких: 10906,96 гривень – прострочена заборгованість по тілу кредиту; 0,12 гривень – заборгованість по відсоткам; 5324,94 гривень – заборгованість по комісії.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, і ході розгляду справи відповідачем не оспорювався. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Як встановлено судом, відповідач отримала та використала кредитні кошти, про що свідчить розрахунок заборгованості, однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим допустила виникнення заборгованості по кредиту.
При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання нею зобов`язань за кредитним договором чи спростовували наведені позивачем доводи, зокрема, й наданий розрахунок заборгованості за Кредитним договором.
Судом враховується, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула фактично отримані за кредитним договором кредитні кошти, а тому має заборгованість перед правонаступником кредитодавця АТ «Банк Кредит Дніпро» - ТОВ «Цикл Фінанс», яке вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів.
При вирішенні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту, суд керується наступним.
Судом встановлено, що умовами Кредитного договору (пункт 1.2 та розділ 4 «Графік платежів») передбачено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» кредитного договору (колонка 8 графіка). Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 13 грудня 2019 року по 13 лютого 2021 року складає 9807,00 грн. (15 платежів по 653,80 гривень); з 13 березня 2021 по 13.05.2022 року – 7845,60 грн. (15 платежів по 523,04 гривень); з червня 2022 року по 13 серпня 2023 року – 5884,20 грн. (15 платежів по 392,28 гривень щомісячно); з 13 вересня 2023 по 13.11.2024 року – 3824,70 грн (15 платежів по 254,98 гривень щомісячно).
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що банк не зазначив, а позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними,
Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Враховуючи, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
У свою чергу, позовні вимоги правонаступника кредитодавця АТ «Банк Кредит капітал» - ТВО «Цикл Фінанс» становлять 16232,01 гривень, з яких: 10906,96 гривень – залишок простроченого кредиту; 5324,94 гривень – залишок прострочених комісій.
Оскільки комісія банком нараховувалась відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими комісіями у розмірі 5324,94 гривень.
Окрім того, згідно з Випискою банку по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 13.11.2019 року по 27.03.2024 року, Позичальником, відповідно до умов Кредитного договору, було сплачено грошові кошти, з яких 4653,17 гривень банк зарахував у рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (18,95 гривень оборот за 13.12.2019 року, 653,80 гривень оборот за 13.01.2020 року, 46,89 гривень оборот за 13.02.2020 року, 50,86 гривень оборот за 13.03.2020 року, 2,77 гривень оборот за 15.06.2020 року, 100,71 гривень оборот за 13.08.2020 року, 24,68 гривень оборот за 14.09.2020 року, 72,62 гривень оборот за 13.11.2020 року, 70,56 гривень оборот за 13.01.2021 року, 94,53 гривень оборот за 15.02.2021 року, 523,04 гривень оборот за 15.03.2021 року, 523,04 гривень оборот за 13.04.2021 року, 523,04 гривень оборот за 13.05.2021 року, 523,04 гривень оборот за 14.06.2021 року, 523,04 гривень оборот за 13.07.2021 року, 523,04 гривень оборот за 13.08.2021 року, 523,04 гривень оборот за 13.09.2021 року, 35,53 гривень оборот за 13.10.2021 року, 478,37 гривень оборот за 11.05.2022 року, 284,66 гривень оборот за 15.08.2022 року).
Сума сплаченої відповідачем комісії, що нарахована банком на підставі нікчемних положень п. 1.2 та розділу 4 «Графік платежів» Кредитного договору № 22033000220069 від 13 листопада 2019 року, склала 4653,17 гривень, яка, з урахуванням наслідків недійсності правочину, підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по кредиту.
Отже, проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що розмір заборгованості, що залишився несплаченим відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором № 22033000220069 від 13 листопада 2019 року, та який підлягає стягненню з останньої на користь правонаступника кредитодавця складає 6253,91 гривень (10906,96 гривень (сума боргу за простроченим кредитом (тілом кредиту)) + 0,12 гривень (заборгованість за простроченими відсотками) – 4653,17 гривень (сплачена відповідачем комісія за п. 4 Заяви, який є нікчемним).
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011).
З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначені висновки суду. 
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають частковому задоволенню. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п.п. 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 
Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.
Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною, укладено Договір № 43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року та Додаткову угоду № 22033000220069 від 27.01.2025 року до Договору № 43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року. 
Обсяг виконаних робіт визначений акті № 22033000220069 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 27.01.2025 року та в Детальному описі робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Дорошенко М.А., згідно з якими ТОВ «Цикл Фінанс» надано правову допомогу на загальну суму 6000,00 гривень. 
Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті № 8302 від 27.01.2025 року, ТОВ «Цикл Фінанс» на користь адвоката Дорошенко М.А. здійснило оплату за юридичні послуги в сумі 6000,00 гривень, Призначення платежу: Оплата за юр.послуги Згідно Акту № 22033000220069 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги до Договору №43453613 від 02.01.2025 без ПДВ.
Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Також, за звернення до суду з позовною заявою в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 8930 від 28.01.2025 року.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи, суду не надано.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 933,31 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 2311,69 гривень. 
Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс, код ЄДРПОУ 43453613, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, заборгованість за Кредитного договору № 22033000220069 від 13 листопада 2019 року що складається із суми основного боргу (тіло кредиту) в розмірі 6253,91 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс, код ЄДРПОУ 43453613, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 933,31 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 2311,69 гривень.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя          О.М. Мачуський