УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/74/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
20 травня 2026 року селище Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И В :

В січні 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 05 лютого 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА») та відповідачем було укладено договір № 576351240, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 2000,00 грн строком кредитування на 12 днів (дисконтний період).
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, а також на те, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги за вказаним договором, позивач просить стягнути з нього заборгованість в сумі 80514,24 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом – 21998,77 грн, заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом – 58515,47 грн.
Заперечуючи відносно наведених позивачем обставин, представником відповідача подано до суду відзив, в якому зазначено, що жодних первинних документів на підтвердження заборгованості по борговому зобов`язанні позивачем не надано, виникнення такої заборгованості та її розмір підтверджується лише розрахунком заборгованості. При цьому, позивачем безпідставно заявлено до стягнення суму тіла кредиту в розмірі 20000,00 грн, доказів того, що позичальник ініціював збільшення тіла кредиту у вказаному розмірі матеріали справи не містять. Зазначено, що перерахування відповідачу певної суми коштів можуть бути підтверджені виключно первинними документами, оформленими у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які стороною позивача також не надані. Вказано, що кредитний договір в частині нарахування відсотків за користування кредитом порушує права позичальника як споживача фінансових послуг щодо встановлення кредитодавцем вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) та суперечать принципам справедливості, добросовісності та розумності та становлять надмірний характер для споживача фінансових послуг. 
Зазначено, що позивачем не доведено ані факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021 від первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», ані факт існування простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві, ані правильність розрахунку цієї заборгованості. 
Додатково вказано, що право вимоги передавалося за договорами факторингу, укладеними 28.11.2018, у той час як кредитний договір укладено лише 05.02.2021. Отже, на момент укладення первісного договору факторингу відповідне право вимоги не існувало, що суперечить правовій природі відступлення права вимоги як похідного від основного зобов`язання. Посилання на можливість відступлення «майбутніх вимог» не може вважатися належним, оскільки такі вимоги мають бути чітко індивідуалізовані, чого в даному випадку не встановлено. Позивачем не надано належних і допустимих доказів існування у нього права вимоги саме до відповідача; безперервності ланцюга переходу права вимоги; належного оформлення та виконання договорів факторингу. Відсутність таких доказів виключає можливість визнання позивача належним кредитором.
Окрім цього, представником відповідача зазначено, що витрати на правничу допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, є явно завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, тому у разі задоволення позову - просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому вказано, що позивачем надано беззаперечні докази того, що саме відповідач уклав кредитний договір з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та прийняв зобов`язання на себе, позичальником неодноразовано було ініційовано збільшення суми кредиту та строку дії кредитного договору шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами за кредитним договором є законними та обґрунтованими, надані попередніми кредиторами й позивачем розрахунки заборгованості містять всі необхідні дані та відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів та підтверджують розмір заборгованості по кредиту та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. 
Зазначено, що право вимоги до відповідача набуте позивачем на підставі послідовно укладених договорів факторингу, при цьому перехід такого права відбувався не в момент укладення договорів, а з моменту підписання відповідних реєстрів прав вимоги, які містять конкретизацію боржника та розміру заборгованості. Звернено увагу, що договір факторингу має рамковий характер і передбачає можливість відступлення як наявних, так і майбутніх грошових вимог. Відтак саме підписання реєстру прав вимоги після виникнення кредитного зобов`язання підтверджує належність та дійсність переданого права. Вказано, що стороною позивача надано належні докази переходу права вимоги на кожному етапі, зокрема договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимоги та акти приймання-передачі, які у сукупності підтверджують правонаступництво. При цьому, договори факторингу у встановленому законом порядку не визнавалися недійсними та не є предметом у даній справі. 
Одночасно вказано, що будь-яких доказів на підтвердження або спростування позовних вимог до відзиву стороною відповідача не надано, відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у повному обсязі. Також зазначено, що витрати на правничу допомогу відповідають критерію реальності адвокатських витрат, не є завищеними та не суперечать принципу розподілу судових витрат.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Судом встановлено, що 05 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено договір № 576351240, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 2000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредит надається строком на 12 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період) (пункт 1.2 договору).
Сторони погодили, що встановлений в пункті 1.2 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжуються відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду (пункт 1.3 договору).
Відповідно до пунктів 1.4 – 1.4.3 договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом: виключно на період строку, визначеного в пункті 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою у розмірі 521,95 % річних, що становить 1,43 % від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.3 договору з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.2 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою у розмірі 522,95 % річних, що становить 1,43 % від суми кредиту за кожний день користування ним; якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплат процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.3 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і застосовується правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою у розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування ним. Сторони домовились, що відкладальною обставиною за договором щодо виникнення у позичальника зобов`язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.3 договору.
Згідно з пунктом 1.6 договору, основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах пункту 1.7 договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами пункту 1.7.1 договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання).
Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду; з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 % від суми кредиту за кожний день користування ним (пункти 1.7 – 1.7.2 договору).
Відповідно до пункту 4.2 договору, строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених пунктом 1.3 та пунктом 1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору (після 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в пункті 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (пункт 4.3 договору).
Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис (пункт 4.4 договору).
Згідно з пунктом 4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця.
Договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», персональний ідентифікатор MNV3К5Р8 було направлено позичальнику 05.02.2021 о 16:17:22, на номер мобільного телефону, вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів - НОМЕР_1 , одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 05.02.2021 о 16:17:48, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати»», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій. Вказані обставини підтверджуються Довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
До зазначеного договору позивач додав Алгоритм дій ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» стосовно укладання кредитних договорів, Алгоритм дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору, затверджені наказом № 17/09-03 від 17.09.2019, та Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (в редакції від 01.12.2020).
Крім того, до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту до договору № 576351240 від 05.02.2021, у якому містяться інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. 
Матеріали справи містять заявку на отримання грошових коштів в кредит від 05.02.2021 від позичальника  ОСОБА_1 , в якій міститься інформація щодо особи  ОСОБА_1 , зокрема дата його народження, індивідуальний податковий номер, серія, номер паспорта і дата його видачі, адреса проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело, розмір доходу та номер картки отримувача: 5168-75ХХ-ХХХХ-9777.
10 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 1450,00 грн з 10.02.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 10.02.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.02.2021, загальна сума кредиту – 3450,00 грн, нарахований процент – 488,38 грн, до сплати (разом) – 3938,38 грн.
13 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 550,00 грн з 13.02.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 13.02.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.02.2021, загальна сума кредиту – 4000,00 грн, нарахований процент – 519,82 грн, до сплати (разом) – 4519,82 грн.
09 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 1500,00 грн з 09.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 09.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 19.03.2021, загальна сума кредиту – 5499,00 грн, нарахований процент – 1930,50 грн, до сплати (разом) – 7430,32 грн.
14 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 500,00 грн з 14.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 14.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 19.03.2021, загальна сума кредиту – 5999,00 грн, нарахований процент – 1966,25 грн, до сплати (разом) – 7966,07 грн.
18 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 4500,00 грн з 18.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 18.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 19.03.2021, загальна сума кредиту – 10499,00 грн, нарахований процент – 2030,60 грн, до сплати (разом) – 12530,42 грн.
21 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 4500,00 грн з 21.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 21.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 12499,00 грн, нарахований процент – 4122,46 грн, до сплати (разом) – 16621,88 грн.
25 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 500,00 грн з 25.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 25.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 12999,00 грн, нарахований процент – 4254,71 грн, до сплати (разом) – 17254,13 грн.
25 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 500,00 грн з 25.03.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 25.03.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 12999,00 грн, нарахований процент – 4254,71 грн, до сплати (разом) – 17254,13 грн.
03 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 1050,00 грн з 03.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 03.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 15049,00 грн, нарахований процент – 4619,33 грн, до сплати (разом) – 19668,75 грн.
06 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 1050,00 грн з 06.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 06.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 16099,00 грн, нарахований процент – 4752,10 грн, до сплати (разом) – 20851,52 грн.
10 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 700,00 грн з 10.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 10.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 16799,00 грн, нарахований процент – 4808,45 грн, до сплати (разом) – 21607,87 грн.
11 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 100,00 грн з 11.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 11.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.04.2021, загальна сума кредиту – 16899,00 грн, нарахований процент – 4815,35 грн, до сплати (разом) – 21714,77 грн.
21 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 2000,00 грн з 21.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 21.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.05.2021, загальна сума кредиту – 18898,00 грн, нарахований процент – 4024,50 грн, до сплати (разом) – 22923,27 грн.
24 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору № 576351240 від 05.02.2021, відповідно до якої сторони збільшили суму кредиту на суму 3100,00 грн з 24.04.2021 на строк дії кредитного договору на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умовах договору.
Також сторонами договору актуалізовано додаток № 1 «Графік розрахунків» до додаткової угоди від 24.04.2021 до договору № 576351240 від 05.02.2021, згідно якого термін платежу – 17.05.2021, загальна сума кредиту – 21998,00 грн, нарахований процент – 4537,86 грн, до сплати (разом) – 26536,63 грн. 
Платіжними дорученнями від 05 лютого 2021 року, від 10 лютого 2021 року, від 13 лютого 2021 року, від 09 березня 2021 року, від 14 березня 2021 року, від 18 березня 2021 року, від 21 березня 2021 року, від 25 березня 2021 року, від 31 березня 2021 року, від 03 квітня 2021 року, від 06 квітня 2021 року, від 10 квітня 2021 року, від 11 квітня 2021 року, від 21 квітня 2021 року, від 24 квітня 2021 року та довідками ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 15 серпня 2025 року підтверджується, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснено переказ коштів на платіжну картку отримувача  ОСОБА_1 - № 5168-75ХХ-ХХХХ-9777, згідно кредитного договору № 576351240 від 05.02.2021 в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 05.02.2021, в сумі 1450,00 грн, дата платежу: 10.02.2021, в сумі 550,00 грн, дата платежу: 13.02.2021, в сумі 1500,00 грн, дата платежу: 09.03.2021, в сумі 500,00 грн, дата платежу: 14.03.2021, в сумі 4500,00 грн, дата платежу: 18.03.2021, в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 21.03.2021, в сумі 500,00 грн, дата платежу: 25.03.2021, в сумі 1000,00 грн, дата платежу: 31.03.2021, в сумі 1050,00 грн, дата платежу: 03.04.2021, в сумі 1050,00 грн, дата платежу: 06.04.2021, в сумі 700,00 грн, дата платежу: 10.04.2021, в сумі 100,00 грн, дата платежу: 11.04.2021, в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 21.04.2021, в сумі 3100,00 грн, дата платежу: 24.04.2021.
Факт переказу коштів на рахунок відповідача також підтверджується листом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» від 05 березня 2026 року та виписками за договором № б/н за період 05.02.2021 - 18.02.2021 та за період 09.03.2021 - 29.04.2021, згідно яких на ім`я  ОСОБА_1 емітовано цим банком карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку здійснено переказ коштів в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 05.02.2021, в сумі 1450,00 грн, дата платежу: 10.02.2021, в сумі 550,00 грн, дата платежу: 13.02.2021, в сумі 1500,00 грн, дата платежу: 09.03.2021, в сумі 500,00 грн, дата платежу: 14.03.2021, в сумі 4500,00 грн, дата платежу: 18.03.2021, в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 21.03.2021, в сумі 500,00 грн, дата платежу: 25.03.2021, в сумі 1000,00 грн, дата платежу: 31.03.2021, в сумі 1050,00 грн, дата платежу: 03.04.2021, в сумі 1050,00 грн, дата платежу: 06.04.2021, в сумі 700,00 грн, дата платежу: 10.04.2021, в сумі 100,00 грн, дата платежу: 11.04.2021, в сумі 2000,00 грн, дата платежу: 21.04.2021, в сумі 3100,00 грн, дата платежу: 24.04.2021.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», розмір заборгованості за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021 становить 53191,86 грн, з яких: 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 39079,83 грн заборгованості за відсотками.
28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого, з урахуванням додаткових угод № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року та № 32 від 31 грудня 2023 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 576351240 до відповідача  ОСОБА_1 , який в Реєстрі значиться під № 637, в сумі 53697,83 грн, що підтверджується витягом з Реєстру боржників № 139 від 22.06.2021.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон Плюс», розмір заборгованості за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021 становить 80514,24 грн, з яких: 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 58515,47 грн заборгованості за відсотками. 
На підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за кредитними договорами товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»), в тому числі і за кредитним договором № 576351240 до відповідача  ОСОБА_1 , який в Реєстрі значиться під № 7453 в сумі 80514,24 грн, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023.
11 липня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги за кредитними договорами ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» згідно договору факторингу № 11/07/25-Е.
Відповідно до Реєстру боржників від 14 липня 2025 року, що є додатком № 1 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11 липня 2025 року, позивач набув права грошової вимоги за кредитним договором № 576351240 до відповідача  ОСОБА_1 , який в Реєстрі значиться під № 22668, в сумі 80514,24 грн, з яких 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 58515,47 грн заборгованості за відсотками. 
Згідно виписки з особового рахунка за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 26 грудня 2025 року становить 80514,24 грн, що складається з 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 58515,47 грн заборгованості за відсотками. 
За приписами частин першої, другої статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (надалі Закон № 675-VIII), який набрав чинності 30 вересня 2015 року.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII електронна комерція - це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно частинами 2, 4 статті 8 Закону № 675-VIII покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що законом передбачено три різні способи акцепту пропозиції на укладення електронного договору.
Відповідно до частини 8 статті 11 Закону № 675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
Згідно статті 12 Закону № 675-VIII якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23 березня 2020 року, у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 
Статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на відсутність доказів укладання кредитного договору, зокрема на відсутність доказів отримання кредитних коштів.
За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.
Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі №3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19).
Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Позивачем доведено факт укладення 05 лютого 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 договору № 576351240 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». 
Укладений договір містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), відповідальність сторін, зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшом частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі.
Суд звертає увагу, що спірний кредитний договір укладений шляхом накладення електронного підпису відповідача, який ідентифікує його особу, тому договір вважається укладеним. 
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та стороною відповідача не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Факт переказу ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитних коштів на рахунок відповідача підтверджується листом АТ КБ «ПриватБанк», банківськими виписками, платіжними дорученнями та довідками ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»
Як встановлено кредитний договір був укладений дистанційно, в електронній формі.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
За умовами кредитного договору та додаткових угод до договору  ОСОБА_1 отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок (приналежність платіжної картки відповідачу підтверджено банківськими виписками). Доказів про те, що грошові кошти перераховані на банківський рахунок (картку), яка відповідачу не належить, та/або щодо не зарахування даних сум на рахунок відповідача, та/або доказів звернення ним до правоохоронних органів або до банку з приводу шахрайських дій з його рахунком/карткою, матеріали справи не містять.
Тому суд вважає, що факт укладення договору № 576351240 від 05.02.2021 в електронній формі та додаткових угод до договору, отримання відповідачем кредитних коштів та визнання ним кредитних зобов`язань з огляду на часткову сплату відсотків за користування кредитними коштами доведено належними та достатніми доказами та констатує, що у відповідача виникли права щодо користування і обов`язки з повернення кредитних коштів. 
При цьому, оскільки у суду не виникло сумніву щодо відповідності паперових копій електронних доказів оригіналам, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та за відсутності клопотань сторін щодо витребування таких оригіналів електронних доказів, тому були відсутні передбачені процесуальним законом підстави для дослідження оригіналів електронних доказів, з огляду на наявність у справі паперових копій доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у його відповідності оригіналам.
Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц).
При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12).
Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Аналогічні висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12 тощо).
Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між фактором - ТОВ «Таліон Плюс» та клієнтом - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в пункті 4.1 якого визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.
В укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА»: додатковій угоді № 19 від 28.11.2019 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, визначено, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року; додатковій угоді № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, викладено текст договору факторингу № 28/1118-01 у новій редакції та визначено, що строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2021 року; додатковій угоді № 27 від 21.12.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2022 року включно; додатковій угоді № 31 від 21.12.2022 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2023 року включно; додатковій угоді № 32 від 21.12.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, визначено, що строк дії цього договору продовжено до 31 грудня 2024 року включно.
Згідно реєстру прав вимоги № 139 від 22.06.2021, ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на виконання договору факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, підписали реєстр прав вимоги в якому під № 637 вказано  ОСОБА_1 , кредитний договір № 576351240 від 05.02.2021. 
З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.
Тобто, предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відтак, сторони договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 неодноразово укладали додаткові угоди про продовження дії вказаного договору факторингу до 31.12.2024 року.
Відповідно до пункту 1.4 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, «Борг» - означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.
Відповідно до підпункту 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, фактор ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, договором передбачено право ТОВ «Таліон Плюс» відступити право вимоги за кредитними договорами.
Відповідно до підпункту 1.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Розділом 2 вищезазначеного договору регламентовано порядок відступлення права вимоги: згідно пункту 4.1 право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до фактора ТОВ «Таліон Плюс».
В подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
Відповідно до реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 576351240 до відповідача  ОСОБА_1 , який в Реєстрі значиться під № 7453, в сумі 80514,24 грн.
Копія договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс».
В подальшому, 11.07.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача  ОСОБА_1 за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021 у загальному розмірі 80514,24 грн.
Відповідно до реєстру боржників від 14.07.2025 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 80514,24 грн, яка складається із 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 58515,47 грн заборгованості за відсотками. 
У постанові Верховного Суду від 07 січня 2026 року в справі №727/2790/25 відображений правовий висновок згідно з яким, «за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (частина друга статті 1078 ЦК України).
Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що:
- допускається відступлення за договором факторингу наявної вимоги та майбутньої вимоги. При цьому для розмежування прав грошової вимоги, що може відступатися на підставі договору факторингу обрано різні критерії. Зокрема, для: (а) наявної вимоги - це строк платежу; (б) майбутньої вимоги - це момент виникнення. Різність критеріїв, які покладені в виокремлення видів, створює складнощі у розумінні як наявної, так і майбутньої вимоги;
- наявна вимога - це право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (частина перша статті 1078 ЦК України). Втім очевидно, що строк платежу визначає не існування, а тільки можливість здійснення права грошової вимоги. І, звісно, що наявні грошові вимоги не вичерпуються тими, строк платежу яких настав. Оскільки якщо зробити протилежний висновок, то в категорію майбутніх вимог слід віднести будь-які інші права грошової вимоги, навіть ті які існують в зобов`язанні, але їх здійснення залежить від настання умови чи спливу строку. Саме тому до наявних вимог потрібно віднести й «недозрілі» грошові вимоги. «Недозріла» вимога - це різновид наявної вимоги, тобто право грошової вимоги, можливість здійснення якого залежить від настання умови чи спливу строку платежу. Як наслідок наявна та недозріла вимога існують до або в момент укладення договору факторингу;
- майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу;
- у договорі факторингу необхідно індивідуалізувати право грошової вимоги. Наявна та «недозріла» вимоги мають бути визначені в договорі факторингу з максимальним ступенем конкретності, яка б забезпечувала можливість виокремити такі вимоги від інших вимог клієнта в момент укладення договору факторингу. Для наявної та «недозрілої» вимоги, оскільки вони існують на час укладення договору факторингу, індивідуалізація може полягати, зокрема, у вказівці предмета (розміру чи обсягу вимоги), суб`єктів (як активного - кредитора, так і пасивного - боржника), підстави виникнення (наприклад, договір поставки);
- майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення. До цього часу майбутня вимога хоча б якось має пов`язуватися із клієнтом».
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що внаслідок послідовного укладення договорів факторингу права вимоги за договором № 576351240 від 05.02.2021, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та  ОСОБА_1 , перейшло від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». 
Крім того, матеріали справи не містять доказів визнання судом договору факторингу від 28 листопада 2018 року за № 28/1118-01 недійсним. За таких обставин, діє презумпція правомірності правочину, оскільки його недійсність прямо законом також не встановлена.
Отже, суд визнає, що копії договорів факторингу, реєстри прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Відтак, позивач набув право вимоги до відповідача на підставі та у порядку, передбаченому чинним законодавством, за договором факторингу від 28 листопада 2018 за №28/1118-01.
Встановивши, що в матеріалах справи міститься кредитний договір, який підписано  ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтверджено отримання відповідачем кредитних коштів з врахуванням умов додаткових угод до кредитного договору, враховуючи, що позивач у встановленому порядку набув права та обов`язки кредитодавця за договором № 576351240 від 05.02.2021, суд прийшов до висновку про необхідність захисту прав ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості. 
Суд бере до уваги розрахунки попередніх кредиторів ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «Таліон Плюс» та позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», згідно яких станом на 14 серпня 2021 року заборгованість за кредитним договором № 576351240 складає 80514,24 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 21998,77 грн та 58515,47 грн заборгованості за відсотками. 
Виконані попередніми кредиторами ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», ТОВ «Таліон Плюс» розрахунки заборгованості по сплаті процентів за період з 05.02.2021 по 14.08.2021 в розмірі 58515,47 грн суд вважає обґрунтованим.
Водночас, заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, сторона відповідача, всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 576351240 від 05 лютого 2021 року щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами в повному обсязі та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі, що було його процесуальним обов`язком.
Не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача у відзиві, що розмір заборгованості по нарахованих відсотках за несвоєчасно виконані зобов`язання є несправедливим, то таке посилання є помилковими, оскільки проценти за користування кредитом визначено відповідно до статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, умовами кредитного договору та не є компенсацією у разі невиконання зобов`язань за договором в розуміння пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Слід зазначити, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування неустойки (пені, штрафу) яку позивач не нараховував.
Таким чином, суд відхиляє посилання представника відповідача на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
З урахуванням викладеного, з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» підлягає стягненню 80514,24 грн заборгованості за кредитним договором № 576351240 від 05 лютого 2021 року, з яких 21998,77 грн заборгованості за кредитом та 58515,47 грн заборгованості за відсотками.

За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.
У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, що пов`язані з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано договір про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, що є додатком № 1 до договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, додаткову угоду № 25770917985 від 01 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року та акт прийому-передачі наданих послуг від 29 грудня 2025 року.
Відповідно до додаткової угоди № 25770917985 від 01 вересня 2025 року до договору про надання правової допомоги № 20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року та акту прийому-передачі наданих послуг від 29 грудня 2025, адвокатським бюро «Соломко та партнери» по супроводу примусового стягнення заборгованості за кредитним договором № 576351240 від 05.02.2021 року з боржника Гринюка О.М. надано правові (юридичні) послуги на загальну суму 7000,00 грн.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судом відзначається, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 7000,00 грн є не обгрунтованим та завищеним.
Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн, оскільки такий розмір буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності та справедливості.
Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. 
Керуючись статтями 512, 514, 526, 1054 ЦК України, статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (адреса місцязнаходження: вул. Юрія Поправки, 6, кабінет 13 м. Київ, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 42986956) 80514 (вісімдесят тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн 24 коп заборгованості за кредитним договором, 2662,40 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Ковальчук