ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

01.06.2026	м. Суми	Справа № 920/22/25	

Господарський суд Сумської області у складі
судді Резніченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання – Бублик Т.Д.
розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі позивачів: 1. Сумської міської ради (пл. Незалежності, 2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 23823253);
2. Сумської міської військової адміністрації (пл. Незалежності, 2, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 45171796);
3. Управління охорони здоров`я Сумської міської ради (вул. Гетьмана Скоропадського Павла, 26, м. Суми, 40022, код ЄДРПОУ 02013265) 
до відповідачів: 1. Комунального некомерційного підприємства “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради (вул. Марка Вовчок, 2, м. Суми, 40007, код ЄДРПОУ 02000317)
2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Газенергопостач” (вул. О.Береста, 13, м. Суми, 40030, код ЄДРПОУ 40879290)
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 338 879,29 грн.

за участю представників сторін:
від позивачів: 1-3: не прибули
від відповідачів: 1 не прибув,
2 Кендюшенко А.О.
прокурор: Васянович М.В.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Прокурор в інтересах держави в особі позивачів звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати недійсною додаткову угоду від 21.05.2021 №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 28.07.2021 №5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 27.08.2021 №6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 11.11.2021 №7 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29-1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 21.10.2021 №8 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 23.11.2021 №10 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 23.11.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 14.12.2021 №12 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 14.12.2021 №13 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- визнати недійсною додаткову угоду від 24.01.2022 №16 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”;
- стягнути з ТОВ “Компанія Газенергопостач” на користь Управління охорони здоров`я Сумської міської ради безпідставно сплачені кошти в сумі 338 879,29 грн. 
Судові витрати стягнути з відповідача ТОВ “Компанія “Газенергопостач” на рахунок Сумської обласної прокуратури в сумі 28 290,55 грн.
Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що внаслідок укладення спірних додаткових угод збільшилися ціни на електричну енергію на 124,11% від ціни, визначеної договором про постачання електричної енергії №23 від 18.01.2021; спірні додаткові угоди були укладені без належних на те підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електричну енергію, чим порушено норми Закону України «Про публічні закупівлі» та положення договору. Враховуючи безпідставність підписання спірних додаткових угод, відповідачу 2 надмірно сплачені бюджетні кошти в сумі 338 879 грн 29 коп., тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача 2 на користь Управління охорони здоров`я Сумської міської ради.
Рух справи.
Ухвалою суду від 15.01.2025 було відкрито провадження у справі підготовче засідання призначене на 17.02.2025.
10.02.2025 відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
14.02.2025 прокурор подав до суду відповідь на відзив в якому підтримав викладену позицію в позовній заяві.
17.02.2025 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд поновити процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Розгляд справи 17.02.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 17.02.2025 підготовче засідання відкладене на 10.03.2025.
24.02.2025 позивачем 2 подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони (вх.№1069 від 24.02.2025).
27.02.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.
Розгляд справи 10.03.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 10.03.2025 підготовче засідання відкладене на 02.04.2025.
17.03.2025 прокурор подав до суду відповідь на відзив в якому підтримав викладену позицію в позовній заяві.
20.03.2025 прокурор подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, у пред`явленій прокурором позовній заяві при формулюванні п.5 позовних вимог допущено описку та вказано “визнати недійсною додаткову угоду №7 від 11.11.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.02.2021 №29 1/21, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю “Компанія Газенергопостач”. Однак правильною датою та номером договору є 18.01.2021 №23. Тому, прокурор просить суд розглянути позовну заяву із урахуванням вказаної заяви про уточнення позовних вимог (редакція зазначена в п. 2 прохальної частини уточненої позовної заяви від 20.03.2025 (Вх.№1435 від 21.03.2025).
Розгляд справи 02.04.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 02.04.2025 підготовче засідання відкладене на 21.04.2025.
Розгляд справи 21.04.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 21.04.2025 підготовче засідання відкладене на 12.05.2025.
24.04.2025 відповідач 1 подав до суду відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розгляд справи 12.05.2025 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 12.05.2025 підготовче засідання відкладене на 09.06.2025.
09.06.2025 відповідач 2 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить суд зупинити провадження у справі №920/22/25 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду у справі №920/19/24.
Ухвалою суду від 09.06.2025 заяву прокурора (вх. 1435 від 21.03.2025) про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду та постановлено вважати предмет спору (повна редакція зазначена в п. 2 прохальної частини уточненої позовної заяви від 20.03.2025 (Вх.№1435 від 21.03.2025), підготовче засідання відкладене на 09.07.2025.
30.06.2025 від відповідача 1 надійшли пояснення на заяву про зупинення провадження у справі (вх. №3136).
04.07.2025 прокурором подано заперечення на клопотання про зупинення провадження (вх. №3263). 
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 09.07.2025 провадження у справі №920/22/25 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку рішення Господарського суду Сумської області від 26.06.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судових рішень, ухвалених за результатами такого розгляду.
09.12.2025 прокурор подав клопотання про поновлення провадження у справі, в якому просить суд поновити провадження у справі та призначити справу до судового розгляду.
Відповідно до ухвали суду від 17.12.2025 поновлено провадження у справі №920/22/25; призначено підготовче засідання на 14.01.2026, 11:00.
17.12.2025 від позивача 2 надійшла заява (вх №6063) про проведення засідання за відсутності учасника справи, у якій зазначив, що позовні вимоги прокурора підтримує у повному обсязі та просить розгляд справи проводити без участі представника Сумської міської військової адміністрації.
Розгляд справи 14.01.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 14.01.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 04.02.2026, 11:00.
Розгляд справи 04.02.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 04.02.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 18.02.2026, 12:15.
05.02.2026 від позивача 2 надійшла заява про проведення засідання за відсутності учасника справи (вх №616).
Розгляд справи 18.02.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 18.03.2026, 12:30.
Розгляд справи 18.03.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 01.04.2026, 12:40.
У судовому засіданні 01.04.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 22.04.2026, 11:00.
Розгляд справи 22.04.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 22.04.2026 відкладено розгляд справи по суті у судове засідання на 11.05.2026, 11:00.
Розгляд справи 11.05.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги.
Ухвалою суду від 11.05.2026 відкладено розгляд справи по суті у судове засідання на 01.06.2026.
Позивачем 2 подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони (т.1, а.с. 154, 258, т.2, а.с. 3). Також відповідачем 1 було подано заяву, у якій зокрема просив провести засідання без участі представника (т.1, а.с. 229-230).
У судовому засіданні 01.06.2026 прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача 2 проти позову заперечував.
Щодо підстав звернення з даним позовом до суду прокурора в інтересах держави в особі Сумської міської ради, Сумської міської військової адміністрації та Управління охорони здоров`я Сумської міської ради. 
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. 
За приписами частини четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рн/99 від 08.04.1999 під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
У даному випадку порушенням інтересів держави є те, що під час проведенням закупівлі порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципи максимальної ефективності та економії, що нераціональне та неефективне витрачання коштів бюджету.
Закон України «Про публічні закупівлі» установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Отже правильне, в порядку, визначеному законодавством, використання бюджетних коштів беззаперечно становить державний інтерес.
Суперечності, які виникають у бюджетних правовідносинах, зачіпають як інтереси держави, так і суспільні інтереси, тож порушення інтересів держави у цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст.131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в п. п. 82-84 постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц дійшла висновку, що органи державної влади та місцевого самоврядування чи інші суб`єкти владних повноважень наділені повноваженнями щодо звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень (п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19).
Таким чином, незалежно від того, хто саме звернувся до суду – орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, чи прокурор, у судовому процесі (у тому числі цивільному) держава бере участь у справі як позивач, а відповідний орган або прокурор здійснюють процесуальні дії на захист інтересів держави як суб`єкта процесуальних правовідносин. Отже, фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор.
Відповідно до ст. 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.
Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Відповідно до ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, не житлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 2 статті 61 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.
Відповідно до частин 4, 5 цієї ж статті самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
Частиною 1 статті 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб.
Відповідно до ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.
На території Сумської області таким органом місцевого самоврядування є Сумська міська рада. 
Відповідно до статуту КНП «Клінічна лікарня №5» СМР, (далі – Підприємство), затвердженого рішенням Сумської міської ради від 21.10.2020, засновником Підприємства є Сумська міська рада та знаходиться у функціональному підпорядкуванні Управління охорони здоров`я Сумської міської ради (орган функціонального підпорядкування).
Підприємство є підпорядкованим, підзвітним та підконтрольним Сумській міській раді. (п.1.7 Статуту).
Управління Підприємством здійснює засновник та орган управління.
Відповідно до розділу 5 Статуту майно Підприємства становлять необоротні та оборотні активи, грошові кошти, а також інші цінності, передані йому Засновником.
Джерелами формування майна та коштів Підприємства, в тому числі є кошти місцевого бюджету, державної субвенції, тощо. Засновник має право здійснювати контроль фінансово-господарської діяльності Підприємства (п.9.4 Статуту).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21 погоджується з тим, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців Сумської області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади Сумської області (п. 8.47 постанови).
З урахуванням викладеного, Сумська міська рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету.
Фінансування вказаної закупівлі здійснювалося за рахунок коштів, в тому числі загального фонду місцевого бюджету.
За змістом ч. 1 ст. 142 Конституції України та ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст.
Відповідно до Указу Президента України №720/2023 від 31.10.2023 утворено Сумську міську військову адміністрацію Сумського району Сумської області.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військові адміністрації у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про критичну інфраструктуру», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Повноваження військових адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
Пунктами 2, 5, 15 ч. 2 ст. 15 цього Закону визначено, що військові адміністрації населених пунктів на відповідній території здійснюють повноваження із: забезпечення ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів; складання та затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, забезпечення виконання відповідного бюджету; управління закладами освіти, установами освіти, закладами охорони здоров`я, культури, фізичної культури і спорту, надавачами соціальних послуг, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними, підлітковими закладами за місцем проживання; організації їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; організації надання ними послуг, у тому числі соціальних.
Враховуючи вищевикладене, Сумська міська військова адміністрація Сумського району Сумської області є компетентним суб`єктом щодо захисту інтересів держави та наділена повноваженнями щодо реагування заходами цивільно-правового характеру на факт укладення вищезгаданого договору публічної закупівлі та додаткових угод до нього, що суперечать інтересам держави та суспільства.
За інформацією Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області фінансування за вказаним договором у 2021 році було здійснено головним розпорядником бюджетних коштів Управлінням охорони здоров`я Сумської міської ради.
Згідно з пунктом 1.7 Статуту комунального некомерційного підприємства «Клінічної лікарні №5» Сумської міської ради, Підприємство знаходиться у функціональному підпорядкуванні Управління охорони здоров`я Сумської міської ради.
Відповідно до п. 4.3.18 Положення про Управління охорони здоров`я Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради №76 від 24.12.2020, одним із завдань Управління є здійснення функції головного розпорядника бюджетних коштів, фінансування в установленому порядку заклади охорони здоров`я, установи і підприємства і здійснення контролю за раціональним використанням бюджетних коштів у цих закладах згідно з затвердженим бюджетом на поточний рік.
Враховуючи наведене, Управління охорони здоров`я Сумської міської ради є органом, уповноваженим державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах.
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, в тому числі і місцевих бюджетів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, місцевим самоврядуванням, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.
З урахуванням наведеного надмірне витрачання коштів внаслідок укладення додаткових угод щодо збільшення ціни товару понесло саме Управління охорони здоров`я Сумської міської ради, як головний розпорядник бюджетних коштів, який здійснює його фінансування.
Водночас правильність зазначення у якості позивача органу місцевого самоврядування, який є засновником підприємства та головного розпорядника бюджетних коштів підтверджується позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 09.08.2023 (справа № 924/1283/21).
Зокрема, як зазначено у вказаній постанові, суд касаційної інстанції керувався висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2022 у справі № 126/2157/19, згідно з якими у випадку, коли повернення майна (коштів) стороні правочину не відновлює права позивача, який не є стороною правочину, суд може застосувати інший, крім реституції, ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Якщо позивачем у справі є розпорядник бюджетних коштів, то його правовий статус, повноваження, відповідальність визначаються положеннями Бюджетного кодексу України та Порядком складання, розгляду, затвердження та основними вимогами до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 (далі – Порядок № 228).
Так, абз. 1, 2 п. 5 Порядку № 228 визначено, що установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду.
Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
За змістом абз. 2 п. 43 Порядку № 228, розпорядники мають право провадити діяльність виключно в межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду.
Ураховуючи наведене, касаційний суд дійшов висновку, що навчальний заклад у спірних правовідносинах діє як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів) та є замовником товару (природного газу) в обсязі та в межах видатків, визначених селищною радою (розпорядником бюджетних коштів вищого рівня).
Згідно з ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до ч. 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.
Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Таким чином, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вказав на те, що у цій справі апеляційний суд дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні коштів на користь селищної ради з тих підстав, що остання не була стороною договору про закупівлю та додаткових угод до нього, а школа є окремою юридичною особою, що має власні рахунки і самостійно здійснює свою фінансово-господарську діяльність.
Водночас з урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – мешканців селища, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності, неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладання підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами.
Також, у постанові ВП ВС у справі № 905/1907/21 від 21.06.2023, суд зазначив, що, оскільки засновником комунального закладу та власником його майна є територіальна громада в особі Ради, яка фінансує і контролює діяльність цього комунального закладу, а також зобов`язана контролювати виконання обласного бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів обласного бюджету, а тому є належним позивачем у цій справі. Схожі висновки викладені у постановах КГС ВС від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, від 26.10.2022 у справі № 904/5558/20 (підпункти 5.50, 5.51) та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21 (пункт 33).
Таким чином, з огляду на актуальну судову практику та, враховуючи, що фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету Сумської громади, належними позивачами у зазначеній справі є Сумська міська рада, Сумська міська військова адміністрація та Управління охорони здоров`я Сумської міської ради.
На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено відповідний лист-повідомлення до Сумської міської ради від 19.12.2024 № 51- 11169 вих 24, в якому зазначено про наявність порушення інтересів громади та запропоновано вжити заходів стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів.
Від Сумської міської ради на вказаний лист відповідь не надійшла.
Крім того, Окружною прокуратурою міста Суми з метою спонукання Сумської міської військової адміністрації вжити заходи стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів за вказаним договором надіслано лист від 19.12.2024 № 51-11167 вих 24.
У листі Сумська міська військова адміністрація від 07.01.2025 повідомила, що в неї відсутні кошти на сплату судового збору та не заперечує щодо звернення до суду з позовом в інтересах держави органами прокуратури.
Також, Окружною прокуратурою міста Суми з метою спонукання Управління охорони здоров`я Сумської міської ради вжити заходи стосовно звернення до суду з метою стягнення надмірно сплачених коштів за вказаним договором надіслано лист від 19.12.2024 № 51-11168 вих 24.
У листі Управління охорони здоров`я Сумської міської ради від 27.12.2024 повідомило про відсутність коштів на сплату судового збору щодо звернення до суду із позовною заявою та просить здійснити представництво у суді органи прокуратури.
Вказане свідчить про нездійснення Сумською міською радою, Сумською міською військовою адміністрацією та Управлінням охорони здоров`я Сумської міської ради, як уповноваженими органами у спірних правовідносинах, захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.
У подальшому, листом від 27.12.2024 Окружною прокуратурою міста Суми проінформовано Сумську міську раду, Сумську міську військову адміністрацію та Управління охорони здоров`я Сумської міської ради в порядку ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» про звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод №4,5,6,7,8,10,11,12,13,16 до Договору №23 від 18.01.2021 недійсними та стягнення з ТОВ «Компанія Газенергопостач» безпідставно сплачених коштів.
Таким чином, прокурор, звертаючись з позовом, зазначив підстави для представництва прокурором інтересів держави та підтвердив їх наявність.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради (далі – Споживач), згідно з даними електронної системи «PROZORRO» (https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-12-02-010587-б) проведено закупівлю електричної енергії.
За результатами вказаної закупівлі укладено договір від 18.01.2021 № 23 з ТОВ «Компанія Газенергопостач» (надалі – Договір) з остаточною ціновою пропозицією 1 958 047,39 грн.
Відповідно до п.2.1. Договору постачальник зобов`язується у 2021 році поставити Споживачу електричну енергію за кодом ДК 021:2015 №09310000-5 «Електрична енергія» (далі-електрична енергія або товар) для забезпечення потреб електричних установок Споживача, а споживач зобов`язується оплатити Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до договору. 
Загальна вартість договору на момент його укладення становить 1958047,39 грн з ПДВ, з них згідно кошторисних призначень Споживача – 1544890,00 грн, за рахунок відшкодування – 413157,39 грн. Зобов`язання по договору закупівлі виникають залежно від реального фінансування та визначаються додатковими угодами до даного договору.
Загальна сума зобов`язань визначених в додаткових угодах не може перевищувати ціни даного договору. Обсяг закупівлі на 2021 рік становить 1058404 кВт/год згідно цін (тарифів) електричної енергії визначених у Додатку 2 до договору.
Відповідно до п. 1 комерційної пропозиції, що є додатком 2 до договору, ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи), становить 1,84999 за 1 кВт/год з ПДВ.
В подальшому, між ТОВ «Компанія Газенергопостач» та Комунальним некомерційним підприємством Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» укладено низку додаткових угод, якими суттєво збільшено первісну ціну товару в Договорі, яка була визначена за результатами переговорною процедурою.
Зокрема, до Договору сторонами укладено 18 додаткових угод, 11 з яких стосуються збільшення фактичної ціни (тарифу) з одночасним зменшенням обсягу постачання, зокрема:
- додатковою угодою № 3 від 29.04.2021 у зв`язку з коливанням ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення та відповідно до п.2 ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились змінити ціну за електроенергію за 1 кВт/год до 10 відсотків та внести зміни до договору про постачання електричної енергії від 18.01.2021 та викладено окремі пункти у наступній редакції. А саме, в додатку 2 до договору ціна (тариф) електричної енергії становить – 2,03498 грн за 1 кВт/год з ПДВ (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.04.2021);
- додатковою угодою № 4 від 21.05.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,03498 грн з ПДВ за 1 кВт/год на 2,14751 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 16,08 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.05.2021);
- додатковою угодою № 5 від 28.07.2021 змінено фактичну ціну(тариф) з 2,14751 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,32 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 25,40% від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.07.2021);
- додатковою угодою № 6 від 27.08.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,32 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,51672 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 36,04 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.08.2021);
- додатковою угодою № 7 від 22.09.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,51672 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,73312 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 47,73 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.09.2021);
- додатковою угодою № 8 від 21.10.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,73312 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 2,90951 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 57,27 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.10.2021);
- додатковою угодою № 10 від 23.11.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 2,90951 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,16262 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 70,93 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.11.2021);
- додатковою угодою № 11 від 23.11.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,16262 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,44081 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 85,99 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.11.2021);
- додатковою угодою № 12 від 14.12.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,44081 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 3,78145 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 104,40 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.12.2021);
- додатковою угодою № 13 від 14.12.2021 змінено фактичну ціну (тариф) з 3,78145 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 4,08397 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 120,75% від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.12.2021);
- додатковою угодою № 16 від 24.01.2022 змінено фактичну ціну (тариф) з 4,08397 грн з ПДВ за 1 кВт/год. на 4,14602 грн з ПДВ за 1 кВт/год., тобто на 124,11 % від ціни, визначеної договором, (розповсюджує свою дію на правовідносини, які склалися між Сторонами Договору з 01.01.2022).
В обґрунтування позовних вимог, Прокурор зазначає, що загалом, додатковими угодами №№4-8, 10-12, та №№13,16 до Договору безпідставно внесені зміни до істотних умов Договору, якими змінено ціну за 1 кВт/год (збільшено на 97,79 %) від ціни, визначеної Додатковою угодою №3 до договору, та зменшено обсяг постачання, чим порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі».
Метою Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що договір про закупівлю – це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
У цій справі, як вже раніше зазначалося, сторони уклали договір за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції на момент укладення додаткової угоди №3) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Верховним Судом у справі №927/491/19 зазначено, що обмеження у 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни, та від кількості підписаних додаткових угод.
Таким чином, збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від визначеної в договорі у будь-якому випадку суперечить п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Аналогічні порушення допущені при підписанні усіх інших оспорюваних додаткових угод №№4-8, 10-12, та 13,16.
Отже, підписання сторонами додаткових угод до Договору, зокрема №№4-8, 10-12, та 13,16 призвело до необґрунтованого збільшення ціни (тарифу) електричної енергії понад 10 %, а в цілому на 97,79%, що відповідно порушує вимоги чинного законодавства та не відповідає приписам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону.
Таким чином, оспорюванні додаткові угоди, якими підвищено ціну на електричну енергію укладені в порушення вимог ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та повинні бути визнані недійсними з огляду на наступне.
Законом України «Про публічні закупівлі» встановлюються правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.
Одними з основних засад (принципів) бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» є максимальна економія, ефективність та пропорційність, добросовісна конкуренція серед учасників.
На момент підписання Договору Відповідачеві було відомо про ціни на електричну енергію що існували на ринку. Підписавши Договір, Відповідач погодився з його умовами, в тому числі щодо ціни товару.
Поряд із цим, TOB «Компанія «Газенергопостач» мало право відмовитися від укладення відповідного договору згідно з ч. 7 ст. 33 Закону України «Про публічні закупівлі», в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, однак не скористалося цим.
Тож рішення Відповідача 2 про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він згоден на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції на час укладення договору).
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 656 Цивільного кодексу України, до договору купівлі- продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі- продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону № 922-VIII умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
Із системного тлумачення наведених норм ЦК України та Закону № 922-VIII вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10% у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
У абзаці 2 ч. 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.
Отже, Закон встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону, зокрема, - у випадку коливання цін товару на ринку чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.
Тобто, неухильним аспектом при застосуванні п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону при збільшенні ціни за одиницю товару є підтвердження (наявність) факту коливання ціни такого товару на ринку та встановлення саме пропорції такого коливання.
Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/383/22, від 16.02.2023 у справі №903/366/22, від 09.06.2022 у справі №927/636/21 та від 07.12.2022 у справі №927/189/22.
Так, суди переглядаючи справи за касаційними скаргами відповідачів погодились із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10% від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін.
До того ж, законодавець не пов`язує підвищення закупівельних цін для постачальника як підставу для зміни істотних умов договору про закупівлю, передбачену ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 звертає увагу, що право тлумачити норму права є виключним правом суду.
У цій же постанові Верховний Суд зазначає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (п. 123-124 постанови ВСУ від 18.06.2021 у справі № 927/491/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 виснувала, що сторони договору про закупівлю електричної енергії можуть неодноразово збільшувати ціну товару в разі її коливань на ринку, але не більше, ніж на 10% від ціни, визначеної при укладанні договору також і у випадку закупівлі бензину і дизельного палива, природного газу та електричної енергії. 
У даному випадку, сторонами вносилися зміни до договору, що призвело до підвищення ціни в цілому на 97,79% порівняно з первинною ціною Договору.
Так сторонами всупереч інтересів держави без належного підтвердження підстав, в порушення норм та положень укладеного Договору, підписано додаткові угоди №№4-8, 10-13 та 16 до Договору №23 від 18.01.2021, якими суттєво збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації та очікуванням замовника щодо економного витрачання бюджетних коштів.
Враховуючи вищенаведене, господарський суд дійшов висновку, що при укладенні Комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» додаткових угод №№4-8, 10-13 та 16 до договору про постачання електричної енергії споживачу №23 від 18.01.2021, сторони не дотримали вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки безпідставно змінили істотні умови Договору, кожного разу при укладенні Додаткових угод сторонами договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни електричної енергії в період виконання умов договору. Сторонами договору не підтверджено належними доказами коливання ціни електричної енергії і під час розгляду цієї справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. 
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.
Враховуючи те, що додаткові угоди №№4-8, 10-13 та 16 до договору про постачання електричної енергії споживачу №23 від 18.01.2021 укладено з порушенням вимог п. 2 ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», то відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.
Оскільки Додаткові угоди №№4-8, 10-13 та 16 визнаються недійсними, сторони повинні керуватись умовами договору щодо ціни електричної енергії, встановленій саме у договорі та додаткової угоди №3.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У ст. 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч.1 ст. 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України.
З матеріалів справи вбачається, що КНП “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради на підставі договору та додаткових угод №№4-8, 10-13 та 16 до Договору фактично отримала (згідно з актами прийняття-передавання товарної продукції - активної електричної енергії):
- за березень 2021 року (акт від 12.04.2021) - 81510 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 150792,85 грн, за фактичною ціною 1,84999 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з Договором №23 від 18.01.2021;
- за квітень 2021 року (акт від 30.04.2021) - 77539 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 157 790,63 грн, за фактичною ціною 2,03498 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №3 від 29.04.2021;
- за травень 2021 року (акт від 15.06.2021) - 76145 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 163522 грн, за фактичною ціною 2,14751 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №4 від 21.05.2021;
- за червень 2021 року (акт від 30.06.2021) - 57042 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 122498,15 грн, за фактичною ціною 2,14 751грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №4 від 21.05.2021;
- за липень 2021 року (акт від 06.08.2021) - 62988 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 146131,91 грн, за фактичною ціною 2,32 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №5 від 28.07.2021;
- за серпень 2021 року (акт від 02.09.2021) - 64409 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 162099,67 грн, за фактичною ціною 2,51672 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №6 від 27.08.2021;
- за вересень 2021 року (акт від 29.09.2021) - 61666 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 168540,58 грн, за фактичною ціною 2,73312 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №7 від 22.09.2021;
- за жовтень 2021 року (акт від 15.11.2021) - 106054 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 308564,96 грн, за фактичною ціною 2,90951 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №8 від 21.10.2021;
- за листопад 2021 року (акт від 30.11.2021) - 104109 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 358219,08 грн, за фактичною ціною 3,44081 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №11 від 23.11.2021;
- за грудень 2021 року (акт від 30.12.2021) - 42082 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 171861,71 грн, за фактичною ціною 4,08397 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №13 від 14.12.2021;
- за січень 2022 року (акт від 26.01.2022) - 79184 кВт.год на загальну суму (з ПДВ) 328298,76 грн, за фактичною ціною 4,14602 грн з ПДВ за 1 кВт/год., визначеною згідно з додатковою угодою №16 від 24.01.2022.
Відповідно до поданого Прокурором розрахунку загальний розмір зайво сплачених коштів становить 338879,29 грн (т. 1 а.с. 98).
Зазначена сума обрахована як різниця між сумою коштів, які фактично перераховано TOB «Компанія Газенергопостач» за електричну енергію по цінам згідно оспорюваних додаткових угод №№4-8, 10-13 та 16, та вартістю електричної енергії, виходячи з ціни з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №3 до Договору.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що у результаті підписання Додаткових угод №№4-8, 10-13 та 16 у надмірному розмірі сплачено на користь ТОВ «Компанія «Газенергопостач» бюджетні кошти у сумі 338879,29 грн, чим порушено інтереси держави, а тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача 2 на користь Управління охорони здоров`я Сумської міської ради, а позов в цій частині задоволенню.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування - правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосований Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивних вимог Прокурором та задоволення їх у повному обсязі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20.03.2025 (Вх.№1435 від 21.03.2025).
Розподіл судових витрат між сторонам.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом позовні вимоги задоволені повністю, то витрати зі сплати судового збору в розмірі 12112 грн коп. покладаються на відповідача 1, витрати зі сплати судового збору в розмірі 16 178 грн 55 коп. - покладаються на відповідача 2.
Керуючись ст. ст.123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :
1. Позов Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі: 1. Сумської міської ради, 2. Сумської міської військової адміністрації, 3. Управління охорони здоров`я Сумської міської ради до відповідачів: 1. Комунального некомерційного підприємства “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно сплачених коштів в сумі 338 879,29 грн – задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.05.2021 №4 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
3. Визнати недійсною додаткову угоду від 28.07.2021 №5 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
4. Визнати недійсною додаткову угоду від 27.08.2021 №6 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
5. Визнати недійсною додаткову угоду від 11.11.2021 №7 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
6. Визнати недійсною додаткову угоду від 21.10.2021 №8 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
7. Визнати недійсною додаткову угоду від 23.11.2021 №10 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
8. Визнати недійсною додаткову угоду від 23.11.2021 №11 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
9. Визнати недійсною додаткову угоду від 14.12.2021 №12 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
10. Визнати недійсною додаткову угоду від 14.12.2021 №13 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
11. Визнати недійсною додаткову угоду від 24.01.2022 №16 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 18.01.2021 №23, укладеного між комунальним некомерційним підприємством “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради та ТОВ “Компанія Газенергопостач”.
12. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» (вул. О.Береста, 13, м. Суми, 40030, код ЄДРПОУ 40879290) на користь Управління охорони здоров`я Сумської міської ради (вул. Гетьмана Скоропадського Павла, 26, м. Суми, 40022, код ЄДРПОУ 02013265) безпідставно сплачені кошти в сумі 338879 грн 29 коп.
13. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства “Клінічна лікарня №5” Сумської міської ради (вул. Марка Вовчок, 2, м. Суми, 40007, код ЄДРПОУ 02000317) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 12112 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.
14. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Газенергопостач» (вул. О.Береста, 13, м. Суми, 40030, код ЄДРПОУ 40879290) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 16178 грн 55 коп. витрат по сплаті судового збору.
15. Видати Управлінню охорони здоров`я Сумської міської ради, Сумській обласні прокуратурі накази після набрання рішенням законної сили
16. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
17. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повні реквізити сторін зазначені у п.п. 12-14 резолютивної частини даного рішення.
Повне судове рішення складено 08.06.2026.

Суддя	О.Ю. Резніченко