Справа № 134/1382/25
Провадження № 22-ц/801/1131/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	Справа № 134/1382/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_2 – адвоката Кугутюка О. В. на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області у складі судді Зарічанського В. Г. від 17 лютого 2026 року (дата складання повного тексту судового рішення у справі відсутня), 

встановив:

У вересні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на неї у розмірі 1/6 частки з всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення з позовом до суду і до досягнення  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .  ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_4 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказувала, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги з боку батька дитини. З  ОСОБА_2 спільно не проживають.
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року позов задоволено. 
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на неї в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2  в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 грн 20 к.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , яка проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, відповідач є особою працездатного віку, має обов`язок щодо утримання матері дитини. Врахувавши майновий стан ОСОБА_2 суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на неї до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, що, на думку суду, буде справедливим розміром аліментів.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 – адвокат Кугутюк О. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове – про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на те, що суд першої інстанції не дослідив на основі належних та допустимих доказів платоспроможності чоловіка, що є обов`язковою умовою для стягнення аліментів за статтею 84 Сімейного кодексу України (далі СК України), а виходив лише з факту шлюбу та наявності дитини. Всупереч статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) суд звільнив позивачку від обов`язку доводити підстави позову та необґрунтовано переклав на відповідача обов`язок спростовувати його можливість сплачувати аліменти. При цьому суд не врахував, що відповідач проходить військову службу, несе додаткові витрати на захист життя і здоров`я на фронті, та вже має інші обов`язкові утримання й аліментні зобов`язання. Крім того суд першої інстанції припустився суттєвої внутрішньої суперечності, зазначивши в мотивувальній частині рішення розмір аліментів в 1/4 частині доходу, тоді як у резолютивній частині визначив 1/6 частку.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Частинами першою – четвертою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції установив, що  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги від 14 серпня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації, загальна сума доходу за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року за винятком аліментів, становить 13 760 грн 00 к.
З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач державної соціальної допомоги при народженні дитини, за яку за період з 01 липня 2025 року по 31 серпня 2025 року їй нараховано 1 720 грн 00 к. 
Відповідно до відповіді на запит Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела / суми нарахованого доходу, за період з березня 2025 року по серпень 2025 року ОСОБА_1 отримувала заробітну плату.
12 вересня 2025 року Крижопільським відділом державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою з ОСОБА_2 стягуються аліменти на підставі судового наказу № 148/2043/25, виданого 02 вересня 2025 року, на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з платіжною інструкцією № 11807 від 17 жовтня 2025 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в сумі 55 788 грн 93 к. 
ОСОБА_2 проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 12 лютого 2025 року, що підтверджується довідкою НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 04 жовтня 2025 року.
Між сторонами виник спір з приводу утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.
Статтею 75 СК України установлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до частин другої, четвертої статті 84 СК України жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Встановивши, що в сторін є малолітня дитина, яка проживає з ОСОБА_1 та фактично знаходиться на її утриманні, а ОСОБА_2 є здоровою особою працездатного віку, перебуває на службі у Збройних Силах України та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища матері, майнового стану відповідача прийшов до правильного висновку про обов`язок відповідача утримувати дружину – матір дитини до досягнення дитиною трьох років.
Відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог зазначав, що з нього вже здійснюються утримання, він проходить військову службу, несе пов`язані з цим витрати, а також має інші обов`язки матеріального характеру. Сам по собі факт отримання доходу або проходження військової служби не доводить існування у особи вільних коштів, достатніх для додаткового утримання іншого з подружжя.
Проте апеляційний суд зазначає, що факт несення додаткових витрат, пов`язаних із придбанням військового спорядження, чи наявність інших обов`язків матеріального характеру не можуть бути підставою для повного звільнення батька від обов`язку забезпечити належний матеріальний рівень життя матері його малолітньої дитини, яка здійснює щоденний догляд за нею і позбавлена можливості повноцінно працювати.
Наявність судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на дочку ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки його доходу також не позбавляє позивачку права на особисте утримання, тому що аліменти на дитину та аліменти на дружини є різними за своєю правовою природою зобов`язаннями, що регулюються окремими нормами сімейного законодавства. Загальний розмір часток, що підлягають стягненню із заробітку відповідача (1/4 на дитину та 1/6 на дружину), не перевищує встановлених законом обмежень щодо відрахувань із заробітної плати та є обґрунтованим, зважаючи на визначений законом спосіб стягнення у частці від будь-якого його доходу.
Отже, з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, прийшов до висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, визначений судом першої інстанції, є достатнім та обґрунтованим.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невідповідність між мотивувальною та резолютивною частинами рішення суду першої інстанції щодо розміру частки (1/4 та 1/6), тому що це є очевидною опискою, яка не впливає на правильність вирішення спору по суті, оскільки судом фактично задоволено позовні вимоги у заявленому позивачкою розмірі.
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32).
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 – адвоката Кугутюка О. В. залишити без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2026 року без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий       О. С. Панасюк

Судді:        О. Ю. Береговий 

О. В. Ковальчук