П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/10432/25 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
21 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Блонським В.К.) від 21 січня 2026 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Хмельницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
В червні 2025 року Головне управління ДПС у Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що виник у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, визначених до сплати прийнятими Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податковими повідомленнями-рішеннями від 16 серпня 2022 року № 0318648-2210-2223-UA68040010000025276, від 22 серпня 2023 року № 0116609-2410-2223-UA68040010000025276, від 03 травня 2024 року № 0591064-2410-2223- UA68040010000025276.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 кошти в рахунок погашення податкового боргу в розмірі 12153,60 гривень.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що за ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 12153,60 гривень, який виник у зв`язку з несплатою визначених податковим органом податкових зобов`язань, і такий не сплачено в добровільному порядку, а тому підлягає стягненню на підставі судового рішення. 
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що у його власності перебуває нежитлова будівля (готель загальною площею 211 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Проте з моменту укладення договору купівлі-продажу цієї будівлі у 2009 році між відповідачем та Антонівською селищною радою не було складено акт прийому-передачі зазначеної будівлі, як того вимагав пункт 3.2 цього договору, згідно з яким передача об`єкту купівлі-продажу засвідчується актом прийому-передачі нерухомого майна, який підписується сторонами. 
Відтак, на думку скаржника, невиконання умов згаданого вище договору щодо складання акту прийому-передачі придбаної ним будівлі свідчить про те, що він не набув права власності на таку будівлю.
Крім того, у 2010 році зазначену будівлю самовільно, без погодження з власником, зайняло комунальне підприємство «Комунальник», яке належить Антонівській селищній раді, і яке, на переконання апелянта, незаконно користується ним до сьогоднішнього дня. 
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає податкові повідомлення-рішення, які надсилав йому позивач протягом 2022 - 2024 років, неправомірними, оскільки через самовільне захоплення належного йому приміщення комунальним підприємством він був позбавлений можливості володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та отримувати прибуток від його експлуатації. 
Окремо скаржник вказує на те, що будівля готелю перебуває в аварійному стані та потребує капітального ремонту, що підтверджується актом обстеження будівлі від 15 серпня 2013 року, складеного комісією Антонівської селищної ради.
При цьому відповідно до приписів підпункту "ґ" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають в аварійному стані та потребують капітального ремонту або реконструкції, за умови підтвердження такого стану відповідним актом.
А тому апелянт вважає, що належне йому приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Також при ухваленні судового рішення скаржник просить врахувати те, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи з мінімальним рівнем доходу.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у ОСОБА_1 у власності перебуває нежитлова будівля (Готель загальною площею 211 кв.м.), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Такі обставини підтверджуються також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованим комунальним підприємством "Красилівське районне бюро технічної інвентаризації".
Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення від 16 серпня 2022 року № 0318648-2210-2223-UA68040010000025276, від 22 серпня 2023 року № 0116609-2410-2223-UA68040010000025276, від 03 травня 2024 року № 0591064-2410-2223-UA68040010000025276, якими ОСОБА_1 визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 12153,60 гривень.
Такі податкові рішення надсилалися на податкову адресу відповідача.
27 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області сформовано податкову вимогу № 0004685-1306-2201, яку надіслано на адресу ОСОБА_1 , та отримано ним 08 травня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Обов`язок сплати податків платником передбачений підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), відповідно до якого платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки (пункт 58.1 статті 58 ПК України).
За правилами, визначеними статтею 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Так, встановленими у справі обставинами підтверджується те, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області 16 серпня 2022 року, 22 серпня 2023 року та 03 травня 2024 року прийнято податкові повідомлення-рішення № 0318648-2210-2223-UA68040010000025276, № 0116609-2410-2223-UA68040010000025276 та № 0591064-2410-2223-UA68040010000025276 відповідно, якими ОСОБА_1 визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в загальному розмірі 12153,60 гривень.
Вказаними вище податковими рішеннями відповідачеві визначено до сплати податок на нерухоме майно, що йому належить на праві власності, а саме: готель, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 211 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
У зв`язку із несплатою відповідачем визначених податковими рішеннями сум донарахованого податку контролюючим органом сформовано податкову вимогу від 27 квітня 2023 року № 0004685-1306-2201, яку вручено відповідачу 08 травня 2023 року. 
Доказів оскарження відповідачем податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги матеріали справи не містять. 
Відтак слушними слід визнати висновки суду першої інстанції про доведення факту наявності у ОСОБА_1 податкового боргу в означеному вище розмірі.
Водночас, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції апелянт вказує на те, що приміщення готелю, визначене контролюючим органом як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, фактично йому не передавалося, оскільки у 2010 році вказану будівлю самовільно зайняло комунальне підприємство «Комунальник», яке належить Антонівській селищній раді. Окрім того, ця будівля не може бути об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки є об`єктом нерухомості, яке перебуває в аварійному стані та потребує капітального ремонту, про що свідчить складений комісією Антонівської селищної ради акт обстеження.
Проте такі доводи скаржника не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідно до статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
А тому власник такої нерухомості є платником такого податку незалежно від того, чи перебуває така нерухомість у його користуванні чи ні; обов`язок сплати такого податку пов`язується із перебуванням відповідного майна саме у власності особи. 
Оскільки приміщення готелю за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачу на праві приватної власності, тому він в розумінні податкового законодавства і є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Інший аргумент апелянта (об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно з огляду на його аварійний стан) також є безпідставним, адже приписи підпункту "ґ" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в усіх редакціях станом на момент прийняття податкових повідомлень-рішень, якими відповідачу визначено до сплати податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) не відносили до об`єкту оподаткування відповідним податком житлову нерухомість, що непридатна для проживання, визнана такої на підставі рішення компетентного органу. Однак у матеріалах справи відсутні докази прийняття такого рішення. Акт обстеження від 15 серпня 2013 року, складений комісією Антонівської селищної ради, не може вважатися таким документом, адже, по-перше, не встановлює факт непридатності до проживання відповідного приміщення, а по-друге, не є рішенням компетентного органу, визначеного підпунктом "ґ" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Більше того, нормами ПК України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Предметом доказування у справах щодо стягнення з платника податків податкового боргу є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.
У межах розгляду справи цієї категорії суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань.
Оцінка податкового правопорушення, встановленого в тому числі за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнято акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків щодо оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначено грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
В адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, на вирішенні яких наполягають сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд обмежений предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.
Така правова позиція повністю підтримується і Верховним Судом, а тому суд першої інстанції обгрунтовано врахував такі висновки суду касаційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване у цій справі рішення.
За наведених обставин в ході апеляційного перегляду знайшли підтвердження висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову щодо стягнення з відповідача коштів у рахунок погашення податкового боргу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 - 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів переконана, що оскаржуване у цій справі судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. 
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Суддя-доповідач	 		Яремчук К.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гнап Д.Д.    Сушко О.О.