ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/1668/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року (суддя М.С. Лазаренко) у справі № 280/1668/26 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати протокольне рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 92 в від 25 вересня 2025 року, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги матросу строкової служби у відставці позивачу;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ (другої) групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2025 року, що становить - 908 400,00 гривень. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою ОГД № 92 в від 25.09.2025 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивача настала через три місяці після звільнення зі служби. З такою відмовою позивач не погоджується, вважає її протиправною.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково: 
- визнано протиправним та скасовано пункт 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 № 92/в, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги;
- зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивача про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 6 пункту 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, у зв`язку з встановленням інвалідності, яка настала внаслідок поранення, пов`язаного із
захистом Батьківщини, та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за Законом №2011 мають право на її отримання.
Суд першої інстанції з`ясував, що отримане позивачем поранення (травмування) під час захисту Батьківщини стало наслідком встановлення йому ІІ інвалідності безстроково.
Суд першої інстанції зауважив, що зазначені обставини відповідачем не заперечуються, водночас в якості підстави для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги наявне посилання на обмеження підпунктом 6 п.2 ст.16 Закону №2011, оскільки позивачу інвалідність встановлено понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Суд першої інстанції звернув увагу на правову конструкцію підпункту 6 п.2 ст.16 Закону №2011, з якої вбачається, що одноразова грошова допомога призначається не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. Також, зазначена норма передбачає призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного при виконанні обов`язків військової служби.
Суд першої інстанції вказав, що підпунктом 6 п.2 ст.16 Закону №2011 не передбачено спеціального строку встановлення інвалідності після звільнення з військової служби у випадку отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги з 20.01.2025 (дата встановлення інвалідності) та триває протягом трьох років з моменту його виникнення.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними та достовірними засобами доказування правомірність прийнятого спірного рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд першої інстанції зазначив, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду, що викладені у рішенні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби визначено саме пп.6 п. 2 ст.16 Закону №2011. Вважає, що оскільки встановлення позивачу інвалідності відбулося поза межами строку, визначеного у пп.6 п. 2 ст.16 Закону №2011, правові підстави для прийняття позитивного рішення для позивача відсутні. Зауважує, що згідно пп.6 п. 2 ст.16 Закону №2011 особа має право на отримання допомоги у разі, якщо інвалідність встановлено під час проходження служби або не пізніше, ніж через три місяці після звільнення.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 25.12.2020 по 19.07.2024 проходив строкову військову службу у складі Військової частини НОМЕР_1 (згідно відомостей військового квитка).
Відповідно довідки про обставини травми від 12.04.2024 №596, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , 15.03.2024 позивач в районі виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, під час виконання бойового завдання, внаслідок скиду боєприпасу з ворожого БпЛА, отримав бойове поранення.
Відповідно до Виписного епікризу №2270/254 із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» Миколаївської міської ради, йому встановлено наступний основний діагноз: МВТ, Травматична ампутація лівого передпліччя на рівні н/з. Множинні вогнепально-осколкові сліпі поранення м`яких тканин обох нижніх кінцівок. Посттравматичний неврит лівого в/гомілкового нерву. Парез лівої стопи. Травма отримана в результаті бойових дій 15.03.2024.
Згідно довідки ВЛК ВМКЦ Південного регіону від 30.04.2024 №1099, позивачу проведено медичний огляд, за наслідком якого встановлено, що позивач потребує відпустки для лікування після поранення на 30 днів.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.07.2024 №202 позивача відповідно до Указу Президента України №149/2024 від 08.03.2024 звільнено з військової служби у запас з 19.07.2024.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (Витяг № 52/25/38/ВТ від 20.01.2025) позивачу встановлено ІІ (другу) групу інвалідності безстроково. Причина інвалідності: поранення, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті. (За рішенням ВЛК: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини).
Згідно із пунктом 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 № 92/в, затвердженого заступником Міністра оборони України 29.09.2025, за результатами розгляду заяви позивача комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою стало звільнення позивача з військової служби 19.07.2024, а встановлення інвалідності відбулось 20.01.2025, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Вважаючи протиправним рішення комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно ст.1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Приписами ст.16 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пп.6 п.2 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що згідно п. 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 № 92/в, затвердженого заступником Міністра оборони України 29.09.2025, за результатами розгляду заяви позивача комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Підставою стало те, що звільнення позивача з військової служби - 19.07.2024, а встановлення інвалідності відбулось 20.01.2025, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Позивач у спірному випадку проходив строку військову службу, а отже слід застосовувати приписи пп.6 п.2 ст.16 Закону №2011.
Апеляційний суд зауважує, що приписи пп.6 п.2 ст.16 Закону №2011 передбачають виплату грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби зі строковим обмеженням – при встановленні інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби у разі, якщо така інвалідність встановлена внаслідок саме захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
У спірному випадку матеріалами справи не підтверджено, що позивачу встановлена інвалідність внаслідок саме захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
Апеляційний суд зауважує, що приписи пп.6 п.2 ст.16 Закону №2011 визначають без строкового обмеження військовослужбовцю строкової військової служби право на отримання допомоги при встановленні інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби при виконанні обов`язків військової служби.
Колегія суддів враховує, що відповідно довідки про обставини травми від 12.04.2024 №596, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , 15.03.2024 позивач в районі виконання завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини, під час виконання бойового завдання, внаслідок скиду боєприпасу з ворожого БпЛА, отримав бойове поранення.
У подальшому, згідно змісту рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (Витяг № 52/25/38/ВТ від 20.01.2025) позивачу встановлено інвалідність з урахуванням рішення ВЛК через поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Тобто, позивачу встановлено інвалідність, що настала внаслідок поранення, яке заподіяно під час виконання позивачем, як військовослужбовцем строкової військової служби, обов`язків військової служби.
За цих обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача виникло право на отримання допомоги у відповідності до приписів пп.6 п.2 ст.16 Закону №2011, а отже пункт 7 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 25.09.2025 № 92/в, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, є протиправним та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2026 року у справі № 280/1668/26 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 01.07.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров