ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 906/1068/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Студенця В. І., 
за участю секретаря судового засідання: Гнідобор А. В.,
за участю представників учасників справи: 
- позивача -  ОСОБА_1 (особисто), Дудяка Р. А. (адвоката),
- відповідача (скаржник) - Кудрицького Р. П. (адвоката), 
- третьої особи 1 на стороні позивача - Бєлкіна Л. М. (адвоката), 
- третьої особи 1 на стороні відповідачки - Антоненка А. Ю. (адвоката),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_2 
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
(головуючий - Гудак А. В., судді - Олексюк Г. Є., Василишин А. Р.)
від 23.02.2026 
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача:
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Навігатор Інвест",
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Балтік Фінанс Груп"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачки:
1) Акціонерного товариства "Рудь",
2) ОСОБА_3 ,
3) ОСОБА_4 
про стягнення 391 606 275,32 грн,
Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду № 32.2-01/601 від 14.05.2026 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 906/1068/25 у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 14.05.2026 про відставку судді ОСОБА_5 .
Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.05.2026 для розгляду справи № 906/1068/25 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуюча - Кондратова І. Д., судді: Вронська Г. О., Студенець В. І.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог
18.08.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідачка) про стягнення 391 606 275,32 грн, яка складається з права вимоги позивача щодо доплати за пакет акцій ОСОБА_1 , ТОВ "Балтік Фінанс Груп", ТОВ "Навігатор-Інвест", виходячи з їх справедливої ринкової вартості на дату примусового списання акцій з рахунків акціонерів при проведенні процедури сквіз-аут в сумі 171 495 978,06 грн, а також 3% річних - 38 726 288,34 грн та інфляційних втрат - 181 384 008,92 грн, нарахованих на суму донарахованої вартості за період з дати примусового списання акцій по 31.07.2025 (з урахуванням позовної заяви в новій редакції).
Позивач звернувся до Суду з метою захисту та відновлення порушених прав як акціонера Приватного акціонерного товариства "Житомирський маслозавод" та належних йому прав вимог інших акціонерів вказаного товариства відповідно до Договору № 25-105 від 07.08.2025 та Договору № 25-106 від 07.08.2025 (ТОВ "Балтік Фінанс Груп" і ТОВ "Навігатор-Інвест") на отримання справедливої ринкової вартості акцій цього товариства, при проведенні процедури сквіз-аут в січні 2018 року. Відповідачка є афілійованою особою заявника публічної безвідкличної вимоги.
2. Короткий зміст судових рішень
Господарський суд Житомирської області 09.12.2025 постановив ухвалу в цій справі про залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України у зв`язку із неявкою позивача у судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
23.02.2026 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою ухвалу Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 скасував, а справу № 906/1068/25 направив для продовження розгляду до Господарського суду Житомирської області.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції, залишивши позов без розгляду, формально підійшов до застосування процесуальних норм, не надавши належної оцінки тим обставинам, які мають визначальне значення для прийняття такого судового рішення, зокрема, суд першої інстанції не зупинив провадження у справі за наявності апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Житомирської області про повідомлення від 11.11.2025 в частині повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі № 906/1068/25, а також не дослідив і не мотивував реальну неможливість подальшого розгляду спору через неявку позивача.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи
ОСОБА_2 подала до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 скасувати, а ухвалу суду першої інстанції від 09.12.2025 залишити в силі.
В обґрунтування касаційної скарги скаржниця зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми пункту 4 частини першої статті 226 та частини четвертої статті 202 ГПК України, фактично надавши зазначеним нормам зміст, який не передбачений законом; безпідставно відійшов від правових висновків Верховного Суду щодо імперативного характеру процесуальних наслідків неявки позивача у судове засідання; поклав в основу своїх висновків нерелевантну практику Європейського суду з прав людини та не врахував релевантну практику цього Суду щодо обов`язку сторін дотримуватися процесуальної дисципліни та проявляти належну процесуальну старанність; не навів повного та належного мотивування щодо всіх істотних доводів відповідачки, зокрема, щодо наявності у позивача двох представників та відсутності поважних причин їх неявки у судове засідання; не перевірив належним чином обставини, на які посилався позивач, як на підставу для скасування ухвали суду першої інстанції.
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі №906/1068/25 - без змін. Також у відзиві на касаційну скаргу позивач просить всі судові витрати, зокрема, за надання правничої допомоги в розмірі 18 000,00 грн (розмір фіксований за представництво в Верховному Суді) покласти на ОСОБА_2 .
Відзив обґрунтовано тим, що суд першої інстанції всупереч приписам підпункту 17.12 пункту 17 Перехідних положень ГПК України не зупинив провадження у справі №906/1068/25 та продовжив розгляд даної справи провівши судове засідання 09.12.2025, в якому постановлено ухвалу про залишення позову без розгляду. Відтак, за доводами позивача, саме існування ухвали Господарського суду Житомирської області від 09.12.2025 у справі № 906/1068/25 є незаконним, незалежно від її змісту, що є самостійною, беззаперечною підставою для її скасування та для залишення касаційної скарги без задоволення.
Також позивачем подано клопотання про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. 
Крім того, ТОВ "Навігатор Інвест" подало письмові пояснення, в яких зазначено, що: "заливши позов без розгляду, суд не розглянув клопотання відповідачки про визнання поважною причини неподання доказу разом з відзивом на позовну заяву та про приєднання даного доказу до матеріалів справи. Натомість у клопотанні про відкладання розгляду справи адвокат Бєлкін Л. М. наголошував, що якщо клопотання про визнання причини несвоєчасної подачі буде задоволено, то позивач повинен мати можливість і час подати заперечення проти поданого доказу, отже розгляд справи все одно був би відкладений, і клопотання адвоката Бєлкіна Л. М. не впливало на перебіг розгляду справи.".
4. Позиція Верховного Суду
Згідно із абзацом другим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду, постановлену на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, за змістом якої господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 09.12.2025 про залишення позову без розгляду, суд апеляційної інстанції встановив, що 11.11.2025 Господарський суд Житомирської області в мотивувальній частині ухвали про повідомлення у справі, що переглядається, повернув без розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою в частині повернення без розгляду заяви про зменшення позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 у справі № 906/1068/25 повністю та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Відповідно до підпункту 17.10 пункту 17 Перехідних положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені пунктами 1, 6 - 8, 10, 12 - 14, 17 - 21, 31 - 33 частини першої статті 255 цього Кодексу, чи подання касаційної скарги на ухвали суду апеляційної інстанції (крім ухвал щодо забезпечення позову, зміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремих ухвал) - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються усі матеріали.
В інших випадках - до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У разі необхідності суд апеляційної або касаційної інстанції може витребувати також копії інших матеріалів справи.
Підпунктом 17.11 пункту 17 Перехідних положень ГПК України подання апеляційних або касаційних скарг на ухвали суду першої або апеляційної інстанції не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом, крім випадків, коли до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали справи. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.
Відповідно до підпункту 17.12 пункту 17 Перехідних положень ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного чи касаційного провадження, якщо відповідно до підпункту 17.10 цього підпункту до суду апеляційної чи касаційної інстанції направляються всі матеріали справи.
Отже, оскільки позивачем було оскаржено ухвалу суду першої інстанції від 11.11.2025, передбачену пунктом 6 частини першої статті 255 ГПК України, до суду апеляційної інстанції мають бути направлені всі матеріали справи.
При цьому, у разі направлення всіх матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, відповідно до підпункту 17.12 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, у суду першої інстанції існує обов`язок зупинити провадження у справі до перегляду ухвали у справі в порядку апеляційного провадження.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху справи і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Листом №906/1068/25/6120/25 від 21.11.2025 судом апеляційної інстанції витребувано у Господарського суду Житомирської області матеріали справи №906/1068/25.
Однак 02.12.2025 суд першої інстанції, в порушення положень підпункту 17.10 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, надіслав до суду апеляційної інстанції не всі матеріали справи, а лише копії матеріалів оскарження ухвали та в порушення вимог підпункту 17.12 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, не зупинив провадження у справі.
Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається із матеріалів справи, за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції від 11.11.2025, суд апеляційної інстанції її скасував та направив справу до Господарського суду Житомирської області для продовження розгляду зі стадії розгляду заяви ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог.
Таким чином, враховуючи те, що суд першої інстанції не зупинив провадження у справі за наявності апеляційного перегляду ухвали Господарського суду Житомирської області від 11.11.2025 про повернення позивачу без розгляду заяви про зменшення позовних вимог у справі №906/1068/25, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції щодо скасування ухвали суду першої інстанції про залишення даного позову без розгляду.
Доводи касаційної скарги не спростовують даного висновку.
Водночас, колегія суддів не вбачає підстав для надання оцінки аргументам касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норми пункту 4 частини першої статті 226 та частини четвертої статті 202 ГПК України, оскільки у даному конкретному випадку порушення судом першої інстанції положень підпунктів 17.10, 17.12 пункту 17 Перехідних положень ГПК України є самостійною та достатньою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.
5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд, переглянувши оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена із додержанням норм процесуального права, тому підстав для її зміни чи скасування в оскаржуваній частині немає.
6. Розподіл судових витрат
З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно із статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги. 
Крім того, у відзиві на касаційну скаргу позивач просить всі судові витрати, зокрема, за надання правничої допомоги в розмірі 18 000,00 грн (фіксований розмір за представництво в Верховному Суді) покласти на ОСОБА_2 .
Також позивачем подано клопотання про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн. 
Відповідно до частин один, два статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 ГПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ять та шість статті 126 ГПК України).
У розумінні положень частин п`ять та шість статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, також визначені положеннями частин шість, сім та дев`ять статті 129 цього Кодексу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ять - сім та дев`ять статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 18 000,00 грн позивачем до клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу додано копії: 
1) договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2025 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Мельник і Арцишевський» і ОСОБА_1;
2) рахунку АО «Мельник і Арцишевський» № 4/05-26 від 06 травня 2026 року на суму 18 000,00 грн;
3) квитанції до платіжної інструкції № 5826181 від 06 травня 2026 року про сплату ОСОБА_1 на користь АО «Мельник і Арцишевський» 18 000,00 грн;
4) банківської виписки за рахунком НОМЕР_1 з 06.05.2026 по 06.05.2026 АТ "Райффайзен Банк" код банку 300335;
5) акта від 06 травня 2026 року прийому-передачі наданих правових послуг за договором про надання правової допомоги від 11 квітня 2025 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Мельник і Арцишевський» та ОСОБА_1, в якому наведений наступний перелік наданих послуг: - аналіз касаційної скарги ОСОБА_2 ; - підготовка проекта відзиву на касаційну скаргу; - доопрацювання відзиву на касаційну скаргу з урахуванням пропозицій і правок довірителя (клієнта): ОСОБА_1 ; - складення описів вкладення, конвертування, відправка "Укрпоштою" копії відзиву на касаційну скаргу цінними листами з описами вкладення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; - відправка через модуль (підсистему) «Електронний суд» від ОСОБА_1 Відзиву на касаційну скаргу у Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду; - складення описів вкладення, конвертування, відправка "Укрпоштою" копії заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду цінними листами з описами вкладення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; - відправка через модуль (підсистему) «Електронний суд» від ОСОБА_1 Заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду; -представництво інтересів ОСОБА_1 у Верховному Суді в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Отже, позивачем, згідно з вимогами статті 74 ГПК України, було надано докази в обґрунтування понесених витратна правничу допомогу.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 910/2990/24 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Суд враховує, що предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції, яка ухвалена за наслідками ухвали суду першої інстанції.
Суд також враховує, що правова позиція позивача щодо незаконності ухвали суду першої інстанції від 09.12.2025 була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Водночас, Суд вважає за необхідне зазначити, що такі послуги як аналіз касаційної скарги та доопрацювання відзиву на касаційну скаргу, з огляду на їх характер є складовими з підготовки відзиву на касаційну скаргу.
Враховуючи наведене, дослідивши клопотання позивача про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу, а також надані заявником документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, Суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 у справі № 906/1068/25 залишити без змін.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 906/1068/25.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

В. Студенець