УХВАЛА
01 липня 2026 року
м. Київ
справа № 1-1048/11
провадження № 13-60зво26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянула заяву  ОСОБА_19 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року за виключними обставинам з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, і
ВСТАНОВИЛА:
1.  ОСОБА_19 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року, якою продовжено ОСОБА_19 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. На думку ОСОБА_19 вказана ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки постановлена за його відсутності та незаконним складом суду. 
2. Обґрунтовуючи наявність виключних обставин, заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 02 квітня 2026 року у справі «Аленгоз та інші проти України» (заява № 14500/25 та п`ять інших заяв, зокрема заява ОСОБА_19 № 23310/25), яким щодо нього встановлено порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у зв`язку з надмірною тривалістю кримінального провадження та відсутністю ефективного засобу юридичного захисту.
3. На підтвердження своїх доводів заявник також наводить рішення ЄСПЛ від 03 травня 2018 року у справі «Красюков та інші проти України» (заява № 64181/09 та дев`ять інших заяв, зокрема заява ОСОБА_19 № 66440/11), яким Суд установив щодо ОСОБА_19 порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з надмірною тривалістю його тримання під вартою без належної правової підстави.
4. Крім того, заявник посилається на правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», вважаючи, що вони мають значення для оцінки законності тримання особи під вартою, ефективності судового контролю за таким триманням та можливості оскарження судових рішень, які стосуються права особи на свободу.
5. Велика Палата, перевіривши заяву  ОСОБА_19 , дійшла висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з огляду на таке.
6. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Велика Палата має право переглянути судові рішення та за наявності для цього підстав втручатися в них у випадку, зокрема, коли міжнародна судова установа, юрисдикція якої визнана Україною, встановить порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
7. При цьому, системне тлумачення положень глави 34 КПК дає підстави для висновку про те, що перегляд за виключними обставинами є екстраординарною процедурою перегляду, коли після завершення розгляду кримінального провадження встановлені виключні обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення.
8. Відповідно до наведених у Рекомендації № R (2000) 2 орієнтирів рішення національного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд у разі встановлення ЄСПЛ фактів того, що воно суперечить Конвенції по суті, або в основі визнаного порушення лежали суттєві процедурні помилки чи недоліки, які ставлять під серйозний сумнів результат оскарженого провадження на національному рівні. Підстави для втручання в судові рішення в означений спосіб виникають у разі, коли потерпіла сторона і далі зазнає значних негативних наслідків рішення, ухваленого на національному рівні, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше ніж через повторний розгляд або поновлення провадження.
9. В інших випадках з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення допущених порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
10. У заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами ОСОБА_19 зазначає, що констатовані ЄСПЛ порушення можна усунути шляхом застосування такого додаткового заходу індивідуального характеру, як відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який він мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum) шляхом скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року.
11. Однак, проаналізувавши мотиви прийнятих рішень Суду у справах «Аленгоз та інші проти України» (заява № 14500/25 та п`ять інших заяв, зокрема заява ОСОБА_19 № 23310/25), «Красюков та інші проти України» (заява № 64181/09 та дев`ять інших заяв, зокрема заява ОСОБА_19 № 66440/11), та «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, а також зміст оскарженого рішення, Велика Палата вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для вжиття таких заходів індивідуального характеру як скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року з огляду на таке.
12. З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від 19 січня 2000 року (далі - Рекомендації № R (2000) 2), встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
13. Щодо  ОСОБА_19 таке повне відновлення юридичного стану, зокрема шляхом скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року через встановлені ЄСПЛ порушення не є можливим, оскільки оскаржувана ухвала про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_19  вичерпала свою дію та у даному випадку таке скасування не призведе до відновлення попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
14. Загальні принципи, якими керувався ЄСПЛ при розгляді заяви, оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, конкретні обставини даного кримінального провадження, а також присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація дають підстави вважати, що щодо заявника були допущені такі порушення Конвенції, які наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
15. Крім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Красюков та інші проти України» та «Аленгоз та інші проти України» ОСОБА_19 присуджено справедливу сатисфакцію - 5 900 євро та 7 200 євро як відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 
16. Про необхідність вжиття інших, ніж виплата коштів, заходів індивідуального характеру в зазначеному рішенні Суду не йдеться; не міститься в ньому й висновку про те, що в основі констатованих порушень Конвенції були такі недоліки, які б ставили під сумнів майбутній результат кримінального провадження.
17. Крім того, рішення ЄСПЛ рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», на яке посилається заявник, ухвалене не за його заявою та не встановлює порушення Україною міжнародних зобов`язань щодо нього. Відтак це рішення не може бути підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами у цій справі.
18. Виходячи з наведеного скасування оскарженої ухвали не може бути належним способом захисту конвенційних прав ОСОБА_19 , за порушення яких було визначено справедливою сатисфакцією виплату присуджених коштів.
19. Отже, рішення ЄСПЛ не містить висновків про те, що встановлені стосовно  ОСОБА_19 порушення Конвенції вплинули на загальну справедливість провадження на національному рівні або в основі визнаних ЄСПЛ порушень лежали суттєві процедурні помилки чи положення, які ставлять під серйозний сумнів майбутній результат оскарженого провадження на національному рівні.
20. А тому з огляду на викладене немає підстав для задоволення заяви 
 ОСОБА_19 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду 
м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року за виключними обставинами та її скасування.
21. Що стосується процесуального строку звернення, то він не впливає на ситуацію в цій справі, оскільки навіть за умови його додержання не виникає підстав для відкриття провадження. Натомість принцип правової визначеності в аспекті legitimate expectations вимагає не створювати для заявника невиправданих очікувань щодо позитивної перспективи вирішення вимог по суті заяви у разі поновлення пропущеного строку.
22. У зв`язку з цим, Велика Палата не вважає за доцільне розглядати клопотання заявника щодо поновлення строку на подачу заяви.
Керуючись статтями 459, 467 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою заяву ОСОБА_19 про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2012 року за виключними обставинам з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Заяву з усіма доданими до неї матеріалами повернути ОСОБА_19 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1 
Судді:		ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  		ОСОБА_10  ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18