Справа № 157/199/26
Провадження №2/157/332/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області
в складі головуючого – судді Гамули Б.С.,
з участю: секретаря судового засідання Зеленка В.С.,
позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 ,
представника третьої особи Решетовської Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування – Відділ «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради», про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини і спілкування з нею,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування – Відділ «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради», про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини і спілкування з нею.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Усі необхідні речі сину для його належного розвитку та проживання придбав позивач. Через два місяці після народження ОСОБА_4 відповідачка залишила його на позивача й вирушила до гірськолижного курорту Буковель. Після повернення відповідачки позивач припинив надавати їй кошти, оскільки помітив у її діях незрозумілі зміни. Попри це в подальшому він і надалі повністю забезпечував повсякденні потреби дитини та матері. За судовим наказом від 15.10.2025 позивач щомісячно сплачує аліменти. Протягом останніх двох місяців позивач повністю позбавлений можливості повноцінно виконувати свій батьківський обов`язок щодо виховання дитини, оскільки відповідачка з незрозумілих причин не надає йому такої можливості, створюючи штучні перешкоди в побаченнях із сином. Такі не цілком адекватні дії зі сторони відповідачки негативно впливають на гармонійний розвиток особистості дитини, Дамір позбавлений батьківського піклування та виховання, морального розвитку. Усі прохання позивача щодо надання йому можливості забирати сина, займатися його розвитком, вихованням та забезпечувати всім необхідним позивачкою ігноруються. Через тривалу відсутність зустрічей позивача з сином між ними буде втрачено психоемоційний зв`язок і в подальшому це може призвести до психологічного травмування сина. Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає насамперед її інтересам. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво-важливих потреб дитини.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визначити спосіб спілкування та побачень з дитиною таким чином. Побачення з сином повинні проходити фізично у заздалегідь визначеному місці (парк, кафе, ігрові кімнати, помешкання батька тощо) мінімум 3 рази на тиждень не більше 8 годин на день за відсутності матері дитини. Батько має право на безперервне, включаючи ночівлю, проведення часу з дитиною за відсутності матері на території України чи за її межами протягом 10 днів 6 разів на рік, фінансове забезпечення за перебування сина в цей період несе позивач. Батько має право бути присутнім на святкуванні кожного дня народження сина, а в подальшому, за бажанням сина, святкування днів народжень може відбуватись за місцем проживання батька. Батько має право, за бажанням сина, святкувати з ним свята Різдво, Новий рік, Пасха. Батько має право знати всю інформацію про сина, а матір, у свою чергу, зобов`язується таку інформацію надавати та не приховувати. У разі будь-яких змін у стані здоров`я сина, мати зобов`язана невідкладно про це повідомити батька.
У відзиві на позов відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Вважає, що запропонований позивачем спосіб спілкування з дитиною не повною мірою відповідає інтересам самої дитини. Побачення батька з сином мінімум 3 рази на тиждень до 8 годин на день є надмірним для малолітньої дитини, оскільки це порушує звичний режим дня (сон, годування, відпочинок) та може призвести до емоційного перевтомлення. Для дев`ятимісячної дитини постійна присутність матері є необхідною для гармонійного розвитку. Позивач вимагає побачень за відсутності матері, однак оскільки дитина є немовлям та має сильний емоційний зв`язок з матір`ю, раптове розлучення з нею на тривалий час (до 8 годин) під час зустрічей із батьком може спричинити стрес. Вимога про перебування дитини з батьком протягом 60 днів на рік без матері є передчасною. Дитина потребує стабільного місця проживання та догляду матері. Тривала відсутність матері може негативно вплинути на психологічний стан дитини. Законодавство передбачає чіткий порядок виїзду дитини за кордон. Надання позивачу безумовного права вивозити дитину два рази на рік без узгодження з матір`ю порушує її право, як законного представника, контролювати безпеку та місцезнаходження дитини. Відповідно до судового наказу Камінь-Каширського районного суду по справі №157/1796/25 від 15.10.2025 позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , починаючи з 09 жовтня 2025 року. Проте, станом на 01.03.2026 заборгованість зі сплати аліментів становить 9758 грн 85 к., що перевищує суму відповідних платежів за три місяці. Вказане свідчить, що позивач вчиняє кримінальне правопорушення, яке полягає в ухиленні від сплати аліментів. Відповідачка не забороняла та не забороняє бачитися батькові з дитиною та не проти його участі у вихованні, але проти рішень, які можуть нашкодити гармонійному розвитку малолітньої дитини, та вважає, що батьківство це перш за все відповідальність, а вже потім вимоги прав. Позивач у своїй поведінці дозволяє собі образи, приниження й агресивну комунікацію в сторону відповідачки, що негативно впливає на емоційний стан матері та створює постійний стрес. Відповідачка через поведінку позивача змушена перебувати у постійній напрузі. Дитина відчуває емоційний стан матері, що безпосередньо впливає на її подальший розвиток. Просить відмовити у задоволенні позову та визначити спосіб участі батька у вихованні дитини таким чином: кожна середа та неділя місця з 11 год 30 хв до 13 год з подальшим збільшенням тривалості часу відповідно до віку та інтересів дитини на розсуд суду.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Пояснив, що останнім часом відповідачка дозволяла йому бачитися з дитиною, однак це має непостійний характер, а тому просить визначити порядок його спілкування з сином ОСОБА_4 , запропонований ним у позовній заяві. Понесені ним судові витрати просить покласти на нього.
Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Зазначила, що будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з сином з її сторони немає. Вона дозволяє їм бачитися, більше того сама пропонувала позивачу забрати сина на вихідні. Був випадок, коли вона не дала ОСОБА_4 батькові, оскільки той приїхав агресивно налаштованим. Просить визначити порядок спілкування ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 , який запропонований органом опіки та піклування.
Представник третьої особи органу опіки та піклування – Відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради» Решетовська Н.О. щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Також додала, що комісія міської ради провела обстеження умов проживання позивача та відповідачки і склала відповідні акти. За результатами обстеження і спілкування з батьками орган опіки та піклування підготував висновок щодо способу та порядку участі батька у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, який затверджений рішенням виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради. Вважає запропонований органом опіки та піклування спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною найоптимальнішим, зважаючи на вік та умови проживання дитини. 
Заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково.
Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Луцьку Волинської області.
На підставі судового наказу Камінь-Каширського районного суду від 15.10.2025 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 09 жовтня 2025 року.
З актів обстеження умов проживання, складених комісією Відділу «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради» 06.06.2026, вбачається, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю. 
Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно зі статтею 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
У відповідності до статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
За нормами частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. 
Наведені вище норми закону передбачають не лише право батьків на безперешкодне особисте спілкування зі своїми дітьми, але й встановлюють прямий обов`язок брати участь в їх вихованні. Це спілкування не може носити формальний характер, воно повинно приносити користь дитині, буди джерелом її повноцінного розвитку та виховання. При цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкод у реалізації батьківських прав та виконанні батьківських обов`язків тому з батьків, який проживає окремо від дитини. Обмеження у праві справі спілкування з дитиною можуть бути встановлені за умови, якщо таке спілкування завдає шкоди дитині, зокрема перешкоджає її нормальному розвиткові.
Позивач не надав суду жодних належних і допустимих доказів того, що відповідачка перешкоджає йому бачитися з сином. Ні показаннями свідків, ні документами, ні будь-якими іншими доказами цей факт не підтверджено. Про безпідставність тверджень позивача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною свідчить і той факт, що він не звертався до органу опіки та піклування про визначення способу його участі зі своїм малолітнім сином. 
За змістом статті 159 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визначення способу участі у вихованні дитини має той з батьків, який проживає окремо від дитини, й лише за умови, коли інший із батьків, з яким проживає дитина, чинить першому перешкоди у спілкуванні з дитиною або ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.
Як уже зазначено, позивач не довів перед судом того факту, що відповідачка чинить йому перешкоди в спілкуванні з їх малолітнім сином, що є достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про усунення таких перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Проте, зважаючи на характер відносин позивача й відповідачки, суд вважає, що невизначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні свого сина та часу спілкування з ним приведе до поглиблення неприязних відносин між сторонами, що неодмінно матиме негативний вплив на психоемоційний стан дитини та її виховання, що не буде відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства.
Визначаючи спосіб, час і місце спілкування ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_4 , суд вважає оптимальним порядок, що визначений органом опіки та піклування висновку від 23.04.2026, затвердженого рішенням виконкому Камінь-Каширської міської ради від 23.04.2026 №5/18, та враховує висловлену в судовому засіданні думку сторін. 
Суд не стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати, оскільки він відмовився від їх відшкодування. 
Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 141, 150, 151, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, суд
ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Визначити спосіб участі у вихованні та порядок спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином:
- кожного вівторка, четверга та неділі з 11 години по 15 годину з урахуванням стану здоров`я та режиму дня дитини з подальшим збільшенням тривалості часу відповідно до віку та з урахуванням інтересів дитини;
- у святкові дні та в день народження дитини з 11 години по 13 годину з урахуванням стану здоров`я, режиму дня та бажання дитини.
У задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, визначення іншого часу для спілкування з дитиною відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.
Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування – Відділ «Служба у справах дітей Камінь-Каширської міської ради», вулиця Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, код ЄДРПОУ 34836909. 
Повне рішення суду складено 02 червня 2026 року.

Головуючий 	  	Б.С. Гамула