Справа № 192/1060/22
Провадження № 1-кп/201/372/2025

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року        м. Дніпро 
Соборний районний суд м. Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12022041570000249, внесене до ЄРДР 13.06.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вугледар Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з професійно-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, працюючого прохідником 5-го розряду шахти, утриманців не маючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:
прокурор ОСОБА_4 
обвинувачений ОСОБА_3 
захисник ОСОБА_5 
потерпіла ОСОБА_6 
представник потерпілої ОСОБА_7 

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом
24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб ,який в подальшому неодноразово продовжений і на теперішній час є діючим.
Так, ОСОБА_3 13.06.2022 близько 18.20 години проходив повз домоволодіння АДРЕСА_3 , та у нього виник умисел на незаконне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке поєднано з проникненням у житло в умовах воєнного стану, яке знаходиться у вищевказаному домоволодінні.
Після чого, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на крадіжку чужого майна, яка поєднана з проникненням до житла в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 невстановленим способом проник на огороджену територію вищевказаного подвір`я, де через незачинені двері житлового будинку за вищевказаною адресою проник до житлового будинку, у якому у приміщенні кухні на столі виявив мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold» вартістю 12605 гривень та пристрій для нагрівання тютюну «IQOS З DUO», вартістю 899 гривень та визначив вказані предмети об`єктом свого злочинного посягання. Продовжуючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яка поєднана з проникненням до житла в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 забрав вказані речі та помістив до лівої кишені своїх шортів, які були одягнуті на ньому, та в цей момент до приміщення кухні зайшла потерпіла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка застигла ОСОБА_3 під час вчинення злочину, та почала кликати на допомогу сусідів. Після чого ОСОБА_3 достовірно знаючи та розуміючи, що його дії є відкритими і вони залишаються не таємними для оточуючих, у нього відразу ж виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), який поєднаний з проникненням у житло в умовах воєнного стану, після чого останній негайно намагався покинути будинок з чужим майном та був затриманий у приміщенні коридору вищевказаного будинку сусідом та потерпілою, тобто вчинив закінчений замах на вчинення кримінального правопорушення, а саме виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_3 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 13504 гривні.
Таким чином ОСОБА_3 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий при спробі втекти з місця вчинення злочину з викраденим майном, а саме мобільним телефоном «iPhone-XS 64 Gb Gold» вартістю 12605 гривень та пристроєм для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», вартістю 899 гривень.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України - закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

2. Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 повідомив суду про визнання своєї вини та про своє щире каяття, неодноразово вибачався перед потерпілою, надав суду наступні покази.
Я приїхав з м. Вугледар Донецької області в с. Солоне 03 червня 2022 року з дружиною і тестем, потім до нас приїхала теща. Ми зняли будинок по АДРЕСА_4 . У селищі орієнтувався погано. 13 червня 2022 мені прийшло повідомлення про те, що пам`ятник моїй дочці, яка не так давно померла, був розбитий ворожою ракетою чи якимсь іншим снарядом вщент. Я і дружина були в розпачі. Ми вирішили зняти стрес. Придбали 0.7 коньяку і випили я, теща і дружина. Пили у себе вдома. Далі я вирішив сходити в магазин і взяти ще пляшку. Я придбав пляшку горілки, прийшов додому, ми знов випили. Далі посиділи трохи. Дружина пішла спати. Я вирішив ще піти в магазин за алкоголем. Пішов в магазин, придбав дві пляшки ром-коли і прямо там їх випив. Пішов додому. Це вже було під вечір. По дорозі я сильно оп`янів. Завернув не в ту вулицю. Йшов довго, ніж зазвичай, але на це увагу не звернув. Побачив будинок, який був схожий на мій, подумав, що це мій будинок. Далі я зайшов на територію домоволодіння, але не пам`ятаю як, бо був дуже п`яний. Територія домоволодіння була огороджена парканом. Чи перелазив я через нього чи зайшов через хвіртку я не пам`ятаю, бо був дуже п`яний. Далі я зайшов в будинок, пішов на кухню і далі заснув на стільці, бо дуже оп`янів. Далі мене розбудила незнайома мені жінка (як я потім дізнався це була ОСОБА_6 ), і спитала «що я тут роблю?». Оскільки я вважав, що я знаходжусь у себе вдома, то я її запитав: «що вона тут робить?». Далі вона почала кричати на мене і викликала сусіда. Сусід прийшов і я вийшов з ним на вулицю, при цьому ще спотикнувся на порозі і впав. На вулиці я побачив, що двір домоволодіння не мій. Але, оскільки я був дуже п`яний, то далі прямо на вулиці я знов заснув. Прокинувся коли приїхали поліцейські, які мене розбудили. У мене в карманах шортів знайшли речі, які належать ОСОБА_6 , я їх віддав поліцейським. В той момент на вулиці біля мене були і інші особи. Я підтверджую, що я при ОСОБА_6 зі стола взяв мобільний телефон і пристрій для куріння. Але нащо я їх брав – я взагалі не розумію, і момент часу коли я їх брав - я не пам`ятаю, бо був дуже п`яний. При цьому я підтверджую, що ОСОБА_6 мені кричала, щоб я не брав ці речі. Вину свою визнаю, щиро каюсь, шкоду потерпілій повністю відшкодував. Прошу суд мене суворо не карати. Після цього випадку алкоголь і тютюн я взагалі перестав вживати, це було уроком на все моє подальше життя. 

3.Позиція захисника
Захисник просив ОСОБА_3 виправдати у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення та недоведеністю його вини в інкримінованому йому злочині, вважає, що прокурором не доведений прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна та корисливий мотив.

4.Позиція потерпілої
Потерпіла ОСОБА_6 суду повідомила про повне відшкодування ОСОБА_3 шкоди. Ніяких претензій до нього потерпіла не має і не заперечує щодо призначення покарання, яке не буде пов`язане з його реальним відбуттям, тобто із застосуванням положень статей 69 і 75 КК України.
Суду надала наступні покази.
13.06.2022 приблизно о 18-00 годині я знаходилась у дворі домоволодіння по АДРЕСА_5 . За парканом напроти будинку був припаркований мій автомобіль, біля якого я побачила невідомого мені чоловіка, як я потім дізналася це був обвинувачений ОСОБА_8 . Він почав дивитися у вікно автомобіля і щось незрозуміле говорив, розмовляв сам з собою. Я попросила, щоб він пішов від автомобіля і він пішов. Потім я зайшла в будинок. Двері на замок не зачиняла, але двері у будинок закрила. Почала займатися хатніми справами. В будинку я була одна. Далі приблизно через 20 хвилин я знаходилася в приміщенні ванної кімнати, двері якої були відчинені. Я там прибирала, не милася. В цей час я побачила тінь в коридорі. Я вийшла з ванної кімнати в коридор, де на кухні побачила ОСОБА_8 , який спав на стільці. Я його розбудила і він зі столу схопив мій мобільний телефон Айфон XS gold у чохлі білого кольору з номером сімкарти НОМЕР_1 та айкос 3DUO (пристрій для куріння) у чохлі коричневого кольору. Речі поклав у карман своїх шортів. Він ледве стояв на ногах, був дуже п`яний. Я у нього запитала, що він робить у моєму будинку, як він потрапив до нього, оскільки хвіртка в паркані на вулиці була зачинена на замок. Я попросила його повернути мої речі, які він поклав у карман шортів, але він мені не відповідав. Він не намагався мене вигнати з будинку, не говорив, що це його будинок. Він мене чітко бачив. Він був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він стояв між кухонною робочою стінкою і обіднім столом кухні. Він був лише в одних шортах. Далі я взяла його під руки, щоб вивести з будинку, але він мені відштовхнув і почав голосно висловлюватися нецензурною лайкою, ображаючи мене. Після чого я злякалася та вибігла на подвір`я і почала кликати на допомогу сусідів. Через хвилину-дві прийшов сусід ОСОБА_9 , який проживає поруч зі мною у сусідньому домоволодінні. Я взяла ключи від хвіртки, які знаходилися на столі в альтанці, і відкрила йому двері хвіртки і він зайшов на подвір`я. Я йому повідомила, що у будинку знаходиться невідомий мені чоловік, який викрав мої речі, на що ОСОБА_9 зайшов у будинок, де в коридорі побачив ОСОБА_8 . Я була поруч із ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_10 вивів обвинуваченого під руки за двір за територію паркану на проїзджу частину дороги (вулиці). Далі я викликала працівників поліції на 102 по годиннику Apal watch, який був на моїй руці. Він працює без сімкарти, навіть на значній відстані від телефону. В цей час ОСОБА_10 був поруч з ОСОБА_8 , повиходили на вулицю мої сусіди. Працівники поліції приїхали через хвилин 15-20. За цей час ОСОБА_8 хотів піти звідти, але його не відпускали сусіди, у т.ч. ОСОБА_10 . Він то присідав на коліна, то піднімався на ноги, то засинав. Тілесні ушкодження йому ніхто не наносив. Доки я чекала поліцейських я просила ОСОБА_8 аби він повернув мої речі, питала його як він проник у будинок, але він не відповідав чітко, бо був у стані сильного алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_8 був сильний запах алкоголю, нечітка мова, порушена координація. Телефон і айкос мені були повернуті поліцейськими, але не в той день. Їх поліцейські вилучили у ОСОБА_8 . Цей момент я це бачила. Тоді також були присутні сусіди ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Чи був в той момент ОСОБА_10 – я не знаю. Поліцейські приїжджали на декількох автомобілях. Вони склали необхідні документи і забрали ОСОБА_8 . Я бачила як ОСОБА_8 підписував документи, що саме – я не знаю.
Мій паркан темно-коричневого кольору, будинок білого кольору із вставками темнокоричневого кольору, дах темнокоричневого кольору, територія проїзної частини була забетонована, були туї, ялинки і різна інша хвоя. За будинком є інші споруди: гараж, літня кухня, підвал. У будинку спочатку іде коридор, ліворуч – кухня, праворуч по коридору ванна та вбиральня, далі котел, далі кімнати. В кухні і коридорі переважає коричневий колір, кімнати світлі. В коридорі є велика шафа. 
Вулиця Братів Бельченко, будинок АДРЕСА_4 , де проживає Іончев, знаходиться на значній відстані від мого будинку. Мій будинок знаходиться в кінці на окраїні села, це остання вулиця в селі, а будинок Іончева знаходиться ближче до центру. До нього треба зовсім з іншого боку їхати, а до мого будинку також з іншого, тобто різними дорогами. 
Будинок ОСОБА_8 салатово-зеленого кольору, дах сірий, у дворі трава, паркан зеленого кольору, у дворі фруктові дерева, ялинок чи туй немає. 
Після всіх цих подій я бачила ОСОБА_8 лише в суді. Від його дружини мені надходили погрози через повідомлення на мій телефон, про що я надала скріншоти до позову. В той час, коли ОСОБА_8 був під вартою, вона приходила на роботу до моєї матері, яка працює продавцем в магазині, і лаялася на неї. 

5.Докази, які досліджені судом

5.1. Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у наданих прокурором та досліджених в судовому засіданні доказах: 

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13 червня 2022 року (т. 1 а.с. 3), відповідно до якого, від ОСОБА_6 надійшло повідомлення, що 13 червня 2022 року невстановлена особа, проникла до її домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 та намагалась незаконно заволодіти належним їй майном, а саме: мобільним телефоном «iPhone-XS 64 Gb Gold» та пристроєм для паління «IQOS 3 DUO»;

- протокол огляду місця події від 13 червня 2022 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 5-7), згідно з яким, слідчим в присутності понятих було проведено огляд поблизу буд. АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено чоловіка, який представився, як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який добровільно видав речі, а саме: мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold» золотого кольору у білому чохлі та пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», які знаходились в кишенях шортів, надягнутих на ньому;

- протокол огляду місця події від 13 червня 2022 року та фототаблицею до нього (т. 1 а.с. 9-13), відповідно до якого, слідчим в присутності понятих та за участю власника, було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході якого було виявлено сліди, які можуть мати значення для кримінального провадження, які вилучені та упаковані до паперового конверту;

- консультативний висновок спеціаліста № 353 від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 14), складеного за результатами проведення огляду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з яким, у останнього встановлено діагноз – алкогольна інтоксикація;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 45-47), відповідно до якого, потерпіла ОСОБА_6 в присутності понятих за сукупністю рис обличчя, розміру очей, форми вух, носу та підборіддя впізнала ОСОБА_3 , який зображений на фото під № 2, як особа, якого вона бачила 13 червня 2022 року за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 48-50), згідно з яким, свідок ОСОБА_13 , в присутності понятих за формою голови, вух, носу, підборіддя, розрізу очей, зачіски, впізнав ОСОБА_3 , який зображений на фото під № 2, як особу якого він затримав у дворі домоволодіння АДРЕСА_3 ;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 51-53), відповідно до якого, свідок ОСОБА_14 , в присутності понятих за сукупністю рис обличчя, впізнала ОСОБА_3 , який зображений на фото під № 2, як особу якого вона бачила 13 червня 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 ;

- висновок експерта № 2714/2715-22 від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 58-60), складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, згідно з яким, станом на 13 червня 2022 року ринкова вартість товарів, з урахуванням зносу, становить 13 504,00 грн., а саме: мобільного телефону ««iPhone-XS 64 Gb Gold» 2019 року бувшого у використанні, без пошкоджень - 12 605,00 грн., пристрою для нагріву тютюну «IQOS 3 DUO», 24 грудня 2021 року виготовлення, бувшого у використанні, без пошкоджень – 899,00 грн;

- протокол отримання зразків для експертизи від 15 червня 2022 року (т. 1, а.с. 80), відповідно до якого, на підставі постанови прокурора від 15 червня 2022 року (т. 1, а.с. 79), у ОСОБА_3 були відібрані зразки папілярних узорів пальців та долонь рук;

- висновок експерта № СЕ-19/104-22/16130-Д від 20 червня 2022 року (т. 1 а.с. 85-93), складеним за результатами проведення судово-трасологічної експертизи, згідно з яким, три сліди пальців руки розмірами 17х42 мм., 18х40 мм., 18х27 мм., виявлені при огляді будинку в АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації за ними особи. ???Слід пальця руки розмірами 18х27мм, залишений безіменним пальцем лівої руки та два сліди пальців руки розмірами 17х42 мм., 18х40 мм., залишені середнім пальцем лівої руки особи, дактилокарта якої надана на дослідження і заповнена на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

5.2. Судом допитані свідки:

- свідок ОСОБА_13  суду повідомив наступне. Влітку 2022 року я був на своєму подвір`ї за адресою: АДРЕСА_6 , раніше це АДРЕСА_3 . Я почув як у своєму дворі ОСОБА_15 кричить «Женя, Женя», тобто гукала мене. Я пішов до неї, через паркан вона сказала, що якийсь чоловік зайшов до неї в хату. У неї калитка була закрита на ключ, вона відчинила мені і я зайшов у подвір`я, зайшов у будинок, де у другому коридорі побачив невідомого мені чоловіка і спитав у нього «хто ти такий і що тут робиш?». Він стояв в коридорі обличчям на вихід. Він сказав, що там живе. Я йому сказав, що він там не живе, хай виходить. Далі з цим чоловіком ми вийшли за двір на вулицю, стояли біля хвіртки. Він був у алкогольному сп`янінні. Він хотів піти звідти і я йому не дозволяв це робити, стояв перед ним, іноді тримав його, перешкоджаючи йому піти звідти. Далі ОСОБА_16 вибігла до нас і кричала щось про телефон, що його забрав той чоловік. Я його спитав про телефон і він не відповів і постукав у себе по кармані в шортах, показуючи, що телефон у кармані, але телефон я не бачив. Далі зібралися дуже багато людей, сусідів, і десь через 10-15 хвилин приїхали поліцейські і я пішов до себе. Хто викликав поліцейських я не знаю.

- свідок ОСОБА_17  суду повідомив наступне. На початку літа 2022 року я їхав по вул. Чукмарьова в магазин ввечері, побачив свого сусіда ОСОБА_13 , який тримав на вулиці якогось чоловіка. Потім їхав назад, там були люди, сусіди, я зупинився, поліцейські мене запросили бути понятим, я бачив, як той чоловік із карманів шортів добровільно дістав мобільний телефон і пристрій для куріння, ОСОБА_18 сказала, що то її речі, протокол я підписав, зауважень не було, і далі я поїхав до дому. Той чоловік був у стані алкогольного сп`яніння. 

- свідок ОСОБА_19  суду повідомив наступне. Влітку 2022 року ввечері я почув крики від своєї сусідки ОСОБА_20 , яка мешкає напроти мене, вийшов на вулицю на дорогу і побачив свого сусіда ОСОБА_13 , який тримав на вулиці якогось чоловіка. Я і моя мама ОСОБА_14 підійшли до ОСОБА_13 і того чоловіка, який був в стані алкогольного сп`яніння і не розумів що відбувається, він хотів піти звідти. ОСОБА_16 викликала поліцію через телефон. Приїхала поліція приблизно через 7 - 8 хвилин. Нам запропонували бути свідками. ОСОБА_17 також. Попросили того чоловіка дістати вміст карманів шортів. Він витягнув телефон і пристрій для куріння. ОСОБА_16 сказала, що то її речі. Ми підписали документи і я пішов звідти. 

- свідок ОСОБА_14  суду повідомила наступне. Я проживаю у будинку АДРЕСА_7 . ОСОБА_15 живе напроти мене. Коли це було я не пам`ятаю, я почула крики ОСОБА_21 . Вона кричала про допомогу. Я вийшла на вулицю. Як я з`ясувала, до неї в хату зайшов якийсь незнайомий чоловік. Він був у шортах і п`яний. Я бачила як його ОСОБА_22 виганяла на вулицю. Вона була сама, потім підійшов сусід ОСОБА_10 . ОСОБА_23 під руки його вивели на вулицю на дорогу біля паркану. Він там впав і лежав, оскільки був п`яним. Далі я бачила як приїхали поліцейські. У мене в будинку була маленька онучка, тому я одразу до неї повернулася. Поліцейським я надала пояснення, які підписала. Більше я нічого не пам`ятаю. 

6.Оцінка Суду
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого та свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. 
На думку суду, винуватість ОСОБА_3 у кримінально-караному діянні є доведеною на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.
Так грабіж - це відкрите викрадення чужого майна в присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява в злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.
З суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має ніякого права, передбачає спричинення матеріальної шкоди в певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Суд зазначає, що у постанові ККС ВС від 14 травня 2019 року (справа № 569/3671/17, провадження № 51-852км19) зазначається, що дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами та, незважаючи на це, продовжені винуватою особою з метою заволодіння чужим майном, кваліфікуються як грабіж.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Згідно зі ст. 21 КК України особа, яка вчинила злочин у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності.
При цьому, така кримінальна відповідальність наступає незалежно від ступеню впливу добровільно вжитих речовин на свідомість та волю особи. Стан фізіологічного сп`яніння законодавець визначає у ст. 21 КК України серед інших ознак суб`єкта злочину, встановлених у Розділі IV Загальної частини КК України. Добровільне вживання речовин, які впливають на здатність особи усвідомлювати свої дії та керувати ними, ніколи не виключає кримінальної відповідальності особи, і навіть, перебуваючи у стані фізіологічного сп`яніння, особа вважається осудною під час вчинення злочину, оскільки цей стан не віднесено до змісту медичного критерію неосудності. Добровільно вживши зазначені речовини, особа, яка перебуває під їхнім впливом, приймає на себе відповідальність за усі вчинені в такому стані дії, і є суб`єктом злочину, зокрема, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
ОСОБА_3 , серед іншого, зазначив, що на момент вказаних подій проживав у смт. Солоне, Дніпропетровської області лише 10 днів, а у день інкримінованого йому кримінального правопорушення внаслідок повідомлення про те, що пам`ятник його дочці, яка не так давно померла, був розбитий вщент, і він із своєю дружиною були в розпачі, вживав алкогольні напої й через сильне алкогольне сп`яніння за схожими зовнішніми ознаками та місцем розташування переплутав будинок й замість власного будинку зайшов до будинку потерпілої ОСОБА_6 . 
Разом з тим судом встановлено, що ОСОБА_3 подолав дві перешкоди:
- він потрапив на подвір`я, яке було закрите (потерпіла вказувала, що хвіртка була на замку).
- він зайшов усередину чужого будинку через двері. Оскільки він не є членом сім`ї, не мав запрошення і не мав права там перебувати, його вхід за визначенням є незаконним.
Для кваліфікації крадіжки або грабежу з проникненням важливо, щоб умисел на викрадення майна виник до або в момент проникнення.
Хоча обвинувачений стверджує, що «переплутав будинки» через сп`яніння, факти свідчать про інше. Об`єктивні дані (відмінність кольору паркану, даху, наявність ялинок замість фруктових дерев та значна відстань між будинками) дозволяють суду критично ставитися до версії про «помилку».
Заволодіння майном (телефоном та IQOS) одразу після «пробудження» та спроба покинути приміщення з ними підтверджують корисливий мотив.
Отже кваліфікуюча ознака «проникнення» в ході судового розгляду є підтвердженою.
При цьому саме по собі перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння не спростовує наявності у останнього умислу саме на вчинення грабежу.
В той же час, момент виникнення умислу на вчинення грабежу впливає на його кваліфікований склад злочину, однак як зазначалось вище, ОСОБА_3 інкриміновано вчинення грабежу поєднаний із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.
За пред`явленим ОСОБА_3 обвинуваченням останній 13 червня 2022 року близько 18.20 години проходив повз домоволодіння АДРЕСА_3 , та у нього виник умисел на незаконне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке поєднано з проникненням у житло в умовах воєнного стану, яке знаходиться у вищевказаному домоволодінні.
Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що не мав у власності жодних предметів, схожих на викрадені у потерпілої речі, зокрема пристрою для куріння “айкос” та мобільного телефону “айфон”, та не зміг пояснити за якими критеріями він вважав вказане майно своїм.
Суд критично оцінює посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на його сильне алкогольне сп`яніння та помилку щодо ідентифікації будинку, як на обставини, що нібито виключають чи спростовують наявність у нього умислу на грабіж.
Так, відповідно до ст. 21 КК України, особа, яка вчинила злочин у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. Цей стан не віднесено до медичного критерію неосудності і не виключає осудності особи. Обвинувачений, добровільно вживши алкоголь, приймає на себе відповідальність за вчинені в такому стані дії. Консультативний висновок спеціаліста № 353 від 14 червня 2022 року підтверджує діагноз – алкогольна інтоксикація, але не неосудність.
Умисел на викрадення: згідно з обвинуваченням, умисел виник як крадіжка (таємне викрадення), поєднана з проникненням у житло. Обвинувачений проник до житлового будинку, знайшов чуже майно ("iPhone-XS 64 Gb Gold" та "IQOS 3 DUO"), визнав його об`єктом свого посягання і помістив до кишені шортів. Його пояснення, що він не пам`ятає, навіщо брав ці речі, і що сплутав будинки, не спростовують його умислу на заволодіння майном.
Дії ОСОБА_3 , розпочаті як крадіжка (таємне викрадення), були виявлені потерпілою ОСОБА_6 , яка застала його на місці злочину, почала кликати на допомогу і вимагала повернути речі. Незважаючи на це, ОСОБА_3 продовжив свої дії, усвідомлюючи їх відкритий (не таємний) характер для оточуючих, і в нього відразу ж виник умисел на відкрите викрадення (грабіж). Він намагався негайно покинути будинок із чужим майном, але був затриманий. Це повністю відповідає правовій позиції, висловленій у постанові ККС ВС від 14 травня 2019 року (справа № 569/3671/17): «дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами та, незважаючи на це, продовжені винуватою особою з метою заволодіння чужим майном, кваліфікуються як грабіж».
Обвинувачений показав, що не мав у власності жодних предметів, схожих на викрадені, зокрема пристрою для куріння "айкос" та мобільного телефону "айфон", і не зміг пояснити, за якими критеріями він вважав вказане майно своїм. Це спростовує його версію про помилкове заволодіння "своїм" майном і підтверджує прямий умисел на заволодіння чужим майном.
Суд погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_3 як закінчений замах на грабіж (ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України), оскільки:
- дії щодо викрадення: ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця (проникнення, вилучення майна, поміщення його до кишені шортів, спроба втечі).
- момент закінчення: грабіж вважається закінченим з моменту, коли злочинець має реальну початкову можливість розпоряджатися вилученим майном. У цьому випадку ОСОБА_3 був затриманий у приміщенні коридору будинку потерпілою та сусідом, тобто при спробі втекти з місця вчинення злочину з викраденим майном. Таким чином, він не мав реальної можливості розпорядитися майном, що свідчить про незакінчений злочин.
- замах: злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі (затримання). Це дає підстави для кваліфікації дій як закінчений замах на грабіж.
Підтверджено наявність кваліфікуючих ознак, інкримінованих обвинуваченням:
- поєднання з проникненням у житло: ОСОБА_3 проник до житлового будинку, що підтверджується його власними показаннями, показаннями потерпілої та свідків, а також висновком експерта про наявність його слідів пальців у будинку.
- вчинення в умовах воєнного стану: злочин вчинено 13 червня 2022 року, коли в Україні діяв воєнний стан, введений Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року.
Суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 є доведеною на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин, підтверджених такими доказами:
1. Показання потерпілої ОСОБА_6 : чітко і послідовно виклала обставини проникнення, вилучення речей, трансформації крадіжки у грабіж та затримання.
2. Показання свідків ( ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 ): узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої щодо факту затримання ОСОБА_3 на місці події, його алкогольного сп`яніння та виявлення у нього викрадених речей.
3. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 : підтвердив факт вживання алкоголю, проникнення до будинку, затримання, вилучення у нього речей потерпілої.
4. Протоколи огляду місця події: підтверджують факт події та вилучення викрадених речей з кишень шортів ОСОБА_3 (телефон та IQOS) добровільно ним виданих.
5. Протоколи пред`явлення особи для впізнання: потерпіла та свідки впізнали ОСОБА_3 як особу, затриману на місці злочину.
6. Висновок судово-трасологічної експертизи: підтвердив, що сліди пальців, виявлені в будинку потерпілої, залишені ОСОБА_3 , що підтверджує факт проникнення.
7. Висновок судово-товарознавчої експертизи: встановив суму матеріальної шкоди (13 504,00 грн.).
8. Інші докази: протокол прийняття заяви, висновок про алкогольну інтоксикацію.
Сукупність досліджених доказів є достатньою, переконливою, чіткою і узгодженою для доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України. Докази є належними, допустимими та достовірними відповідно до вимог ст. 94 КПК України та практики ЄСПЛ.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, тобто за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України.

Щодо тверджень захисника про недопустимість доказів суд зазначає таке.
Захисник вказує як на недопустимий доказ на протокол огляду місця події від 13.06.2022, в ході якого ОСОБА_3 добровільно видав мобільний телефон і пристрій для нагрівання тютюну, при цьому захисник вважає, що в той момент ОСОБА_3 в силу положень ст. 209 КПК був вже затриманий, оскільки не мав можливості вільно залишити місце і під виглядом огляду було фактично проведено особистий обшук.
Разом з тим, як встановлено судом, огляд місця події був проведений із повним дотриманням положень КПК. Так, відповідно до змісту протоколу огляду місця події від 13 червня 2022 року із фототаблицею (т. 1 а.с. 5-7), слідчим в присутності понятих було проведено огляд поблизу буд. АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено чоловіка, який представився, як ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який добровільно видав речі, а саме: мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold» золотого кольору у білому чохлі та пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», які знаходились в кишенях шортів, надягнутих на ньому. Отже ОСОБА_3 добровільно співробітникам поліції видав речі, які він взяв у будинку потерпілої, при цьому особистий обшук ОСОБА_3 не проводився і, як він сам пояснив, він перебував у такому стані алкогольного сп`яніння, що не міг навіть стояти на ногах, не говорячи про те, щоб піти звідти.
Захисник вказує як на недопустимий доказ на висновок судово-товарознавчої експертизи від 14.06.2022, оскільки вважає, що експертиза була проведена без дослідження об`єктів.
Разом з тим, як встановлено судом, відповідно до висновку експерта № 2714/2715-22 від 14 червня 2022 року (т. 1 а.с. 58-60), складеного за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи, станом на 13 червня 2022 року ринкова вартість товарів, з урахуванням зносу, становить 13 504,00 грн., а саме: мобільного телефону ««iPhone-XS 64 Gb Gold» 2019 року бувшого у використанні, без пошкоджень - 12 605,00 грн, пристрою для нагріву тютюну «IQOS 3 DUO», 24 грудня 2021 року виготовлення, бувшого у використанні, без пошкоджень – 899,00 грн. Експертиза була проведена на підставі копії видаткової накладної на придбання мобільного телефону від 19.10.2019, фото коробки від нього і фото коробки від системи електричного нагрівання тютюну IQOS. Проведення таким чином експертизи Інструкцією про визначення та проведення судових експертиз … , затверджена наказом МЮУ від 08.10.1998 р. № 53/5 не забороняється. Разом з тим, з березня 2022 року в Україні діють зміни до ККУ: будь-який грабіж, вчинений в умовах воєнного стану, автоматично кваліфікується за ч. 4 ст. 186 ККУ. Це означає, що навіть якщо сума викраденого невелика, статус «воєнного стану» перекриває фактор розміру майна, роблячи злочин тяжким із кваліфікацією за ч. 4 ст. 186 КК.
Таким чином правових підстав для визнання доказів, на які посилається захисник, недопустимими судом не встановлено. 

7.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає:
1. щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого, неодноразовому вибаченні перед потерпілою;
2. активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину;
3. добровільне відшкодування завданих збитків;
Обставиною, яка, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Призначення покарання
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений ОСОБА_3 був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси.
Положеннями ч. 3 ст. 68 КК визначено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 68 КК обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчений злочин. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за замах на злочин.
Санкція ч. 4 ст. 186 КК за вчинення цього кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.
Отже, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 68 КК за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК, ОСОБА_3 може бути призначено покарання, розмір якого не повинен перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК, що становить 6 років 8 місяців позбавлення волі.
Це узгоджується із наданими Верховним Судом України роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму №7 від 24.10.2003 року "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" (п.6-1).
Разом з тим, при обчисленні двох третин від максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, можливі такі варіанти: 1) одержаний таким чином показник є більшим за мінімальну межу цього покарання; 2) одержаний показник дорівнює його мінімальній межі; 3) одержаний показник є меншим за мінімальну межу відповідного виду покарання. У першому випадку обираючи конкретний строк або розмір покарання, суд може врахувати фактичні обставини справи та особу винного, тобто зберігає за собою можливість індивідуалізації покарання. В цьому випадку суд визначає розмір покарання між мінімальною межею, визначеною санкцією статті, та максимальною, визначеною на підставі ч. 3 т. 68 КК України. У другому та третьому випадках суд, призначаючи покарання, виявляється «зв`язаним» тим показником, який буде одержаний при застосуванні положень ч. 3 ст. 68 КК України.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Отже ОСОБА_3 суд може призначити покарання із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України не більше, ніж у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину (який є тяжким), конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Так, за змістом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Отже, для застосування положень ст. 69 КК України, необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.
Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих покарання обставин не може автоматично тягнути застосування положень ст. 69 КК України.
Таким чином, для застосування судом положень ст. 69 КК повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Позицію щодо необхідності правильності застосування положень ст. 69 КК України Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх постановах, зокрема у справах №724/1535/19 від 30.06.2020, №712/4384/20 від 27.04.2021, №629/2739/18 від 03.02.2021, №505/2096/19 від 13.04.2021 та ін.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.02.2021 у справі № 629/2739/18, частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин або перейти до більш м`якого виду основного покарання, лише "за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину", тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 24.10.2003 № 7 (п.8) також звертає увагу на те, що судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди).
Приймаючи рішення про застосування ст. 69 КК України, суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законом, а включає такий соціальний регулятор, як справедливість – одна з основних і вирішальних засад права, яка виступає у якості регулятора суспільних відносин.
Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого.
Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Саме на такій позиції ґрунтується рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15рп/2004 у справі №1-33/2004 року.
За результатами розгляду кримінального провадження судом встановлені обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості:
- щире каяття (ст. 66 КК України).
- добровільне відшкодування завданого збитку (ст. 66 КК України).
- викрадене майно повернуто потерпілій після вчинення замаху на грабіж.
- неодноразове вибачення обвинуваченого перед потерпілою.
- відсутність претензій з боку потерпілої та її прохання не застосовувати реальне позбавлення волі.
- ступінь закінченості: кримінальне правопорушення є замахом (незакінчений злочин).
- сума збитку (13 504 грн.) є незначною порівняно з тяжкістю кваліфікації.
- вчинення злочину в стані сильного алкогольного сп`яніння, хоча і не звільняє від відповідальності (ст. 21 КК), але судом враховується як обставина, що вплинула на здатність адекватно оцінювати ситуацію (хоча і є обтяжуючою, але в комплексі з іншими факторами є переваженою).
Суд також враховує особу ОСОБА_3 , який є ВПО (з Вугледара), офіційно працює шахтарем, є пенсіонером, його трагічні сімейні обставини (загибель доньки і потрапляння ворожої ракети (снаряду) у місці її поховання), а також враховує комічність/недолугість вчиненого ним злочину, оскільки стан сп`яніння його був настільки важким, що обвинувачений заснув на місці злочину і не чинив опору при затриманні. Це вказує на відсутність стійкої злочинної установки.
Крім того, суд також враховує позицію потерпілої ОСОБА_6 про відсутність претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 і призначення йому покарання, яке не пов`язане із реальним позбавленням волі.
На переконання суду наявність цих обставин, особливо повне відшкодування шкоди та позиція потерпілої, дає суду підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання нижче мінімальної межі (менше 6 років 8 місяців позбавлення волі).
Додатковим підтвердженням можливості виправлення обвинуваченого без суворого покарання є його поведінка під час тривалого розгляду справи. Суд враховує, що після звільнення з-під варти 21.06.2023 року (у зв`язку з ухваленням попереднього вироку, який згодом був скасований) і до сьогодні (тобто майже три роки), ОСОБА_3 , не перебуваючи під жодним запобіжним заходом, не вчинив жодного нового кримінального правопорушення.
Вказане свідчить про те, що обвинувачений зробив належні висновки, веде законослухняний спосіб життя та не становить небезпеки для суспільства. Така тривала позитивна соціальна установка після вчинення інкримінованого діяння в сукупності з іншими обставинами остаточно переконує суд у доцільності застосування дискреційних повноважень щодо пом`якшення покарання.
Крім того, суд враховує сумлінну процесуальну поведінку обвинуваченого. Так, ОСОБА_3 жодного разу не ухилявся від явки до суду, сприяв встановленню істини у справі та своєю поведінкою демонстрував повагу до системи правосуддя. Незважаючи на статус ВПО та втрату майна внаслідок бойових дій у рідному місті, він не обрав шлях протиправної діяльності як засобу виживання, а навпаки - намагається соціалізуватися та адаптуватися до нових умов життя, працевлаштувався шахтарем.
Обвинувачений не виявив агресії, не застосував насильства до потерпілої та не вчинив жодних дій, які б свідчили про його небезпечність для життя чи здоров`я громадян. Його пасивна поведінка під час затримання демонструє повну відсутність супротиву закону та усвідомлення своєї провини ще до початку процесуальних дій.
Суд також бере до уваги, що вчинене діяння не було проявом системної антисоціальної спрямованості особи. Поєднання щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину та відсутності нових правопорушень протягом останніх трьох років свідчить про те, що мета кари вже частково досягнута самим лише фактом тривалого перебування під судом і слідством, а подальша ізоляція особи від суспільства на тривалий строк буде явно несправедливою та непропорційною.
При цьому перебування під слідством та судом протягом майже чотирьох років, проходження через скасування виправдувального вироку та новий розгляд справи стали для ОСОБА_3 достатнім випробуванням, яке за своєю суворістю вже фактично виконало превентивну функцію. Подальше реальне позбавлення волі призведе не до виправлення, а до остаточного руйнування особистості, яка і так постраждала від війни.
Окремої уваги заслуговує той факт, що за весь час перебування у статусі обвинуваченого, ОСОБА_3 демонстрував критичне ставлення до свого вчинку. Його поведінка не була формальним виконанням процесуальних обов`язків, а відображала внутрішнє переродження та щире бажання виправити наслідки своєї недолугої помилки. Обставини затримання ОСОБА_3 (засинання на місці злочину) та подальше тривале перебування під слідством і судом стали для нього настільки потужним стримуючим чинником, що ризик вчинення ним нового правопорушення є фактично нульовим. Те, що людина не чинила опору і визнала провину в такий спосіб, свідчить про повну відсутність кримінального професіоналізму та щире сорому за свій вчинок.
На переконання суду, призначення покарання у виді реального позбавлення волі в межах санкції статті (без застосування ст. 69 КК) для особи з такою важкою долею, як в ОСОБА_3 , призведе не до його виправлення, а до остаточної соціальної деградації та втрати останніх зв`язків із суспільством. Враховуючи його статус ВПО та пенсіонера, втрату близької особи - дочки, саме милосердя суду та надання шансу на нормальне життя стануть найкращим інструментом запобігання новим злочинам.
Отже приймаючи до уваги сукупність вище перелічених обставин, які одночасно пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при призначенні покарання обвинуваченому, з урахуванням наведених вище всіх обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України.
При визначенні конкретного строку покарання суд бере до уваги період фактичного перебування ОСОБА_3 під вартою з 14.06.2022 року по 16.06.2022 та з 20.06.2022 по 21.06.2023, тобто 1 рік і 4 дні.
Розрахунок терміну:
- перший період (затримання ст. 208 КПК): з 14.06.2022 по 16.06.2022 = 3 дні.
- другий період (тримання під вартою): з 20.06.2022 по 21.06.2023 = 1 рік та 1 день. Загальний строк: 1 рік та 4 дні.
Суд переконаний, що вказаний строк перебування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства у даному конкретному випадку є достатнім для досягнення мети покарання. Подальше відбування покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням вищезазначеного, у тому числі щирого каяття та відсутності нових правопорушень з червня 2023 року, було б надмірним та не відповідало б принципам справедливості й гуманізму.
Таким чином, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 1 року та 4 днів позбавлення волі, зарахувавши у строк покарання час перебування під вартою з 14.06.2022 року по 16.06.2022 та з 20.06.2022 по 21.06.2023 з розрахунку як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи дискреційні повноваження суду та положення ст. 69 КК України, суд вважає за необхідне і достатнє призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, який він фактично вже відбув у місцях попереднього ув`язнення. Таке рішення повністю відповідає принципу індивідуалізації, справедливості та не призведе до надмірного обмеження прав людини, враховуючи її сумлінну поведінку протягом останніх років.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому, суд не вбачає правових підстав для призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

8.Вирішення цивільного позову
Судом прийнята відмова потерпілої ОСОБА_6 від цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з нього моральної шкоди. Провадження у справі обвинуваченням ОСОБА_3 в частині стягнення з нього моральної шкоди - закрито. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди не подавався.

9.Вирішення питання про долю речових доказів
Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

10.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
14.06.2022 ОСОБА_3 в порядку ст. 208 КПК України затриманий (т. 1 а.с. 41-44).
16.06.2022 ОСОБА_3 звільнено з ІТТ у зв`язку із нерозглядом Солонянським районним судом Дніпропетровської області клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т. 1 а.с. 73).
20.06.2022 ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави в розмірі 99 240,00 грн (т. 1 а.с. 74-77).
20.06.2022 на виконання ухвали слідчого судді ОСОБА_3 затриманий (т. 1 а.с. 78).
21.06.2023 ОСОБА_3 звільнений з-під варти у зв`язку із ухваленням щодо нього виправдувального вироку (т. 2 а.с. 172-180).
23.11.2023 вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2023 скасований та призначений новий розгляд (т. 3 а.с. 33-50).
Після 21.06.2023 ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався.
Отже ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 14.06.2022 року по 16.06.2022 та з 20.06.2022 по 21.06.2023 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 3020,40 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого (т. 1 а.с. 57, 84).
Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 та ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) днів позбавлення волі.
ОСОБА_3  на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 14.06.2022 року по 16.06.2022 та з 20.06.2022 по 21.06.2023 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У зв`язку із повним відбуттям призначеного покарання у виді позбавлення волі за даним вироком, ОСОБА_3  від відбування покарання звільнити.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави витрати на проведення судової експертизи в розмірі 3020,40 грн.
Судом прийнята відмова потерпілої ОСОБА_6 від цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення з нього моральної шкоди. Провадження у справі в частині стягнення з нього моральної шкоди - закрито. Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди не подавався. 
Запобіжний захід не застосовувати.
Речові докази – мобільний телефон «iPhone-XS 64 Gb Gold», пристрій для нагрівання тютюну «IQOS 3 DUO», які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити за належністю власнику; три сліди папілярних узорів рук на трьох відрізках ліпкої стрічки, дактилоскопічну карту ОСОБА_3 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження – залишити при матеріалах справи.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд м. Дніпра протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя ОСОБА_1