ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року 
м. Київ

справа №460/3200/24
адміністративне провадження № К/990/43078/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Радишевської О.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 460/3200/24,
за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобовязання до вчинення певних дій, провадження у якій відкрито,
за касаційною скаргою судді Рівненського окружного адміністративного суду Щербакова Володимира Валерійовича на окрему ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року (головуючий суддя - Глушко І.В, судді: Довга О.І., Запотічний І.І.), 
УСТАНОВИВ: 
Короткий виклад обставин та судових рішень у справі
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому оскаржив наказ командира № 41 від 04.01.2024 в частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді догани та невиплати премії і додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за січень 2024 року. Просив скасувати наказ у відповідній частині та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити зазначені кошти з урахуванням уже проведених виплат.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що підстав для задоволення позову - немає, оскільки факт вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення - перебування в стані алкогольного сп`яніння - підтверджено висновком медичного огляду № 12041 від 31.12.2023 та адміністративним протоколом ДНЗ-2/1758 від 31.12.2023, а тому визнав оскаржуваний наказ № 41 правомірним, у тому числі в частині невиплати премії та додаткової винагороди за січень 2024 року.
Під час апеляційного розгляду цієї справи апеляційний адміністративний суд зазначив, що виявив деякі порушення закону, стосовно яких не міг самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їх сприяли, у зв`язку з чим та, відповідно до частини восьмої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), Восьмий апеляційний адміністративний суд прийняв окрему ухвалу.
Окремою ухвалою від 09 жовтня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд уважав за необхідне повідомити голову Рівненського окружного адміністративного суду про зазначені в ухвалі порушення для належного реагування та вжиття відповідних заходів щодо організації роботи суду з метою їм недопущення в майбутньому та щоб запобігти їх повторенню. Про наслідки розгляду та вирішення окремої ухвали просив повідомити Восьмий апеляційний адміністративний суд у місячний строк після її надходження.
В описовій та мотивувальній частинах окремої ухвали суд апеляційної інстанції зазначив, що під час апеляційного розгляду цієї справи Восьмий апеляційний адміністративний суд виявив, що в судовому рішенні суду першої інстанції мало місце поширення інформації про район зосередження військової частини (підрозділів) Збройних Сил України під час виконання нею бойових завдань з прив`язуванням до населеного пункту, що, на думку апеляційного суду, є порушенням закону.
Цей суд зазначив, що наведена судом інформація після знеособлення електронного примірника судового рішення (процедури маскування в тексті електронного примірника судового рішення відомостей, що не можуть бути розголошені відповідно до вимог законодавства) також залишилась у доступі на інформаційних ресурсах Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).
Восьмий апеляційний адміністративний суд наголосив, що відповідно до статті 324 КАС України окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені порушення закону з метою їх усунення та запобігання їм у майбутньому.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги
Не погодившись з окремою ухвалою суду апеляційної інстанції, суддя Рівненського окружного адміністративного суду Щербаков Володимир Валерійович (далі - суддя Щербаков В.В.) подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати окрему ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року.
На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції, постановляючи окрему ухвалу, вийшов за межі регулювання статті 249 КАС України; неправомірно інкримінував порушення норм матеріального / процесуального права, яке в дійсності допущено судом першої інстанції не було; в порушення частини четвертої статті 249 КАС України не вказав в окремій ухвалі конкретну норму матеріального чи процесуального права, яка була порушена судом першої інстанції.
Скаржник також зазначає, що апеляційним судом рішення у справі № 460/3200/24 по суті було залишено без змін, тобто визнано законним та обґрунтованим. При цьому рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 у цій справі не містить відомостей, поширення яких у публічному доступі заборонено законом, а виконання вимоги Закону України «Про доступ до судових рішень» щодо оприлюднення тексту рішення суду першої інстанції в ЄДРСР не може кваліфікуватися як порушення суддею закону.
Суддя Щербаков В.В. звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в ухвалі від 22.01.2019 у справі № 221/6626/17, та на аналогічні висновки Верховного Суду, відповідно до яких окрема ухвала може бути постановлена лише під час розгляду справи у разі виявлення порушень норм матеріального або процесуального права, тоді як її постановлення у порядку нагляду за діяльністю суду нижчої інстанції, окремо від процесу розгляду справи, суперечить КАС України. При цьому під «судом нижчої інстанції» (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 761/20343/18) розуміється саме суддя або колегія суддів, які ухвалили відповідне судове рішення.
На думку скаржника, апеляційний суд вийшов за межі статті 249 КАС України, фактично здійснивши нагляд за діяльністю суду нижчої інстанції, адже у постанові від 09.10.2024, ухваленій по суті справи № 460/3200/24, Восьмий апеляційний адміністративний суд не встановив жодних порушень суддею Щербаковим В.В. норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене скаржник уважає, що окрема ухвала підлягає скасуванню.
Верховний Суд у складі колегії суддів: судді-доповідача - Соколова В.М., суддів: Загороднюка А.Г., Губської О.А., ухвалою від 02 грудня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. від 21 травня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
10 червня 2026 року на підставі службової записки судді-доповідача Соколова В.М. від 10 червня 2026 року № 21832/26 щодо настання обставин, які унеможливлюють розгляд судової справи, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А., яка входить до складу постійної колегії суддів, здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи та визначено склад колегії: Соколов В.М. (суддя-доповідач), Загороднюк А.Г., Радишевська О.Р.
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи
Надаючи правову оцінку встановленим у справі обставинам, доводам касаційної скарги та висновкам суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із такого.
Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрема ухвала є ухвалою суду і різновидом судового рішення (статті 241, 248 КАС України), а тому має відповідати наведеним вимогам.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 248 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.
Відповідно до частини першої статті 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. За частиною четвертою цієї статті в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
За частиною сьомою статті 249 КАС України окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Згідно з частиною восьмою статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (частина дев`ята цієї ж статті).
Обов`язок суду навести в судовому рішенні мотиви, на яких воно ґрунтується, є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серявін та інші проти України» 10.05.2011, заява № 4909/04 і «Проніна проти України» 18.07.2006, заява № 63566/00), та забезпечує особі, якої стосується рішення, можливість зрозуміти підстави його ухвалення, зокрема для реалізації передбаченого частиною сьомою статті 249 КАС України права на оскарження окремої ухвали.
За правовою позицією Верховного Суду, окрема ухвала є формою реагування суду на виявлені під час розгляду справи порушення закону; виноситься лише щодо обставин, які встановлені під час розгляду справи, є безспірними та не потребують додаткового доказування; має допоміжний характер, і слугує формою реагування на очевидні, безспірно встановлені під час розгляду конкретного спору порушення закону, зловживання правами чи недоліки в діяльності суб`єктів владних повноважень, які прямо пов`язані із цим спором; поставляється з урахуванням принципу пропорційності та лише за умови, що відповідні обставини встановлені судом під час безпосереднього розгляду спору по суті (постанови від 20 квітня 2023 року у справі № 160/4787/20 і від 16 квітня 2025 року у справі № 320/8487/24).
Перевіривши в межах доводів касаційної скарги судді Щербакова В.В. правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної окремої ухвали, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року, прийнятою у тому самому складі суддів за наслідками апеляційного перегляду справи № 460/3200/24 по суті, апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року - без змін, тобто рішення суду першої інстанції визнано законним та обґрунтованим. При цьому в цій постанові суд апеляційної інстанції не констатував допущення суддею Щербаковим В.В. неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Верховний Суд також враховує і ту обставину, що відповідно до приписів статей 242, 246 КАС України суд першої інстанції зобов`язаний у рішенні зазначити встановлені обставини та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Спір у справі № 460/3200/24 виник з відносин публічної служби та стосувався, зокрема, правомірності притягнення позивача - військовослужбовця - до дисциплінарної відповідальності та невиплати йому передбачених законодавством виплат за певний період. У зв`язку з цим зазначення у рішенні від 13 травня 2024 року відомостей про місце та обставини виконання позивачем обов`язків військової служби мало правове значення для вирішення спору по суті, що опосередковано підтверджується і залишенням цього рішення апеляційним судом без змін.
Відповідно, апеляційний суд не встановив обставин, які за частиною восьмою статті 249 КАС України можуть слугувати підставою для постановлення окремої ухвали стосовно суду нижчої інстанції, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. 
Щодо дотримання вимог частини четвертої статті 249 КАС України, яка імперативно зобов`язує суд зазначити в окремій ухвалі конкретний закон чи нормативно-правовий акт, вимоги якого порушено, та зміст порушення, Верховний Суд зауважує таке.
Як убачається з матеріалів справи, оскаржуваною окремою ухвалою від 09 жовтня 2024 року Восьмий апеляційний адміністративний суд повідомив голову Рівненського окружного адміністративного суду про те, що під час апеляційного перегляду рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 травня 2024 року у справі № 460/3200/24 апеляційний суд виявив, що в судовому рішенні суду першої інстанції мало місце поширення інформації про район зосередження військової частини (підрозділів) Збройних Сил України під час виконання нею бойових завдань з прив`язуванням до населеного пункту, що, на думку апеляційного суду, має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 114-2 Кримінального кодексу України, та зазначив, що така інформація після знеособлення електронного примірника судового рішення залишилася у доступі на інформаційних ресурсах ЄДРСР.
Зі змісту оскаржуваної окремої ухвали вбачається, що її постановлено не у зв`язку з виявленим під час розгляду справи неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права або порушенням норм процесуального права, а у зв`язку з власною оцінкою апеляційним судом змісту рішення суду першої інстанції на предмет наявності порушення закону та станом оприлюднення цього рішення в ЄДРСР після знеособлення.
На думку Верховного Суду, окрема ухвала не відповідає вимогам частини четвертої статті 249 та пункту 3 частини першої статті 248 КАС України. Апеляційний суд обмежився посиланням на наявність порушення статті 114-2 КК України та на стан оприлюднення рішення в ЄДРСР після знеособлення, не зазначивши норми КАС України, Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262-IV, Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року № 1200/0/15-18, чи іншого нормативно-правового акта, вимоги якого, на думку суду, порушив суддя Щербаков В.В.
Диспозиція частини другої статті 114-2 КК України передбачає відповідальність за поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до Законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану. Верховний Суд не залишає поза увагою, що в умовах правового режиму воєнного стану питання захисту інформації про Збройні Сили України набуває особливого значення, а відомості про дислокацію військових частин відповідно до законодавства про державну таємницю є інформацією з обмеженим доступом.
Суд апеляційної інстанції в окремій ухвалі вказав на відомості, які вважає протиправно поширеними, проте не перевірив та не встановив, чи не оприлюднювалися вони раніше уповноваженими органами та чи дозволяють ідентифікувати військове формування на місцевості. Наведене свідчить, що оскаржувана окрема ухвала є немотивованою, оскільки не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про порушення, та посилання на конкретну порушену норму, що позбавляє адресата можливості вжити належних заходів реагування, і не відповідає статтям 242, 248 і частинам четвертій та сьомій статті 249 КАС України.
За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 03 липня 2019 року у справі № 761/20343/18, від 25 листопада 2021 року у справі № 308/7867/17, від 21 листопада 2023 року у справі № 308/8811/17, від 02 липня 2024 року у справі № 203/2304/22 та ухвала Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 221/6626/17) окрему ухвалу може бути постановлено лише при закінченні розгляду справи у разі виявлення порушень норм матеріального або процесуального права "судом нижчої інстанції", під яким розуміється саме суддя або колегія суддів, які ухвалили відповідне судове рішення (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 761/20343/18). Постановлення окремої ухвали у порядку нагляду за діяльністю суду нижчої інстанції, окремо від процесу розгляду справи, суперечить положенням КАС України.
Оскаржуваною окремою ухвалою Восьмий апеляційний адміністративний суд повідомив голову Рівненського окружного адміністративного суду про поширення у судових рішеннях інформації про район зосередження військових частин ЗСУ під час виконання ними бойових завдань «для належного реагування та вжиття відповідних заходів щодо організації роботи суду». За своїм характером такий захід є організаційним наглядом за діяльністю місцевого суду і виходить за межі повноважень апеляційної інстанції, визначених статтею 249 КАС України.
Крім того, голова місцевого суду не є суб`єктом владних повноважень, якому відповідно до частини першої статті 249 КАС України може бути направлено окрему ухвалу, оскільки він не наділений повноваженнями усунути порушення, якого, на думку апеляційного суду, припустився суддя при ухваленні судового рішення. Покладення на голову суду обов`язку реагувати щодо процесуальної діяльності судді набуває ознак нагляду за здійсненням правосуддя та не відповідає принципу незалежності суддів.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що при постановленні оскаржуваної окремої ухвали Восьмий апеляційний адміністративний суд не встановив порушення суддею Щербаковим В.В. норм матеріального або процесуального права, що є необхідною умовою за частиною восьмою статті 249 КАС України; не зазначив конкретного нормативно-правового акта та змісту порушення, як того вимагає частина четверта статті 249 КАС України; обрав форму реагування, що за своїм характером є наглядом за діяльністю суду нижчої інстанції, який не охоплюється повноваженнями апеляційного суду. 
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Згідно з частиною другою цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Зазначені порушення норм процесуального права, відповідно до статті 351 КАС України, є підставою для скасування оскаржуваної окремої ухвали.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу судді Рівненського окружного адміністративного суду Щербакова Володимира Валерійовича задовольнити.
Окрему ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 460/3200/24 скасувати.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
А.Г. Загороднюк 
 О.Р. Радишевська ,
Судді Верховного Суду