ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12425/25 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 8 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про:
визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" , при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;
зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 91 день, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168, та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 8 січня 2026 року у задоволені позову відмовлено повністю.
Суд виснував, що винагорода, передбачена Постановою КМУ №168, позивачу у 2025 році не нарахована та не виплачена, а чинна редакція п.6 розділу ХХХІ Порядку №260 її включення для розрахунку при звільненні не передбачає.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 січня 2026 року у справі №580/12425/25; прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги.
Апелянт наполягає на тому, що рішення суду є незаконним та таким, що прийняте із неправильним дослідженням доказів у справі, а також, порушенням норм матеріального права. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, помилково застосував пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260, фактично побудувавши на ньому всю мотивувальну частину рішення, тоді як спірні правовідносини регулюються Підпунктом 6 пункту 1 розділу VIII Глави V Порядку № 588, що є спеціальним нормативно-правовим актом для військовослужбовців Державної прикордонної служби України. Застосування судом пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 замість Підпункту 6 пункту 1 розділу VIII Глави V Порядку № 588 свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та призвело до помилкового вирішення справи по суті. За змістом спеціальної норми Порядку № 588 до розрахунку підлягають включенню щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, незалежно від періоду, за який такі виплати були нараховані, що судом першої інстанції враховано не було.
За своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану. Підпункт 6 пункту 1 розділу 8 Глави V Порядку № 588 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації. Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ № 168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини виплачувалася позивачу, отже, указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки.
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023 та від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу.
Апелянт подав відповідь на відзив.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 7 квітня 2025 року №345-ОС ОСОБА_1 визнано таким, що здав посаду та виключений зі списків особового складу з 7 квітня 2025 року.
Позивач отримав посвідчення учасника УБД від 18 серпня 2025 року.
Листом відповідач повідомив позивача про те, що додаткова винагорода не включена у компенсацію відпусток при звільненні, оскільки розрахунок обчислено із розміру місячного грошового забезпечення на момент звільнення з військової служби. Також відповідач надав особисті картки грошового забезпечення 2024-2025 рр. У них додаткова винагорода у військовий час відображена за 2024 рік, а у 2025 році замість неї вказана додаткова допомога на лікування.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Положеннями частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За правилами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
За змістом частини першої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (абзац 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону №2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 3 Постанови № 704 виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством оборони України.
Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII, Постанови № 704 затверджено Порядок №260, пунктом 1 розділу XXIII якого передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 6 розділу XXIII Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), у пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Підставою виникнення спірних правовідносин слугує відмова відповідача у перерахунку грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
Як встановлено судом, у 2024 році позивач отримував додаткову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у 2025 році позивач отримував додаткову допомогу на лікування.
У апеляційній скарзі позивач наголосив на тому, що спірні правовідносини регулюються підпунктом 6 пункту 1 розділу VIII Глави V Порядку № 588, що є спеціальним нормативно-правовим актом для військовослужбовців Державної прикордонної служби України.
Відповідно до підпункту 6 пункту 1 розділу VIII Глави V Порядку № 588 (у редакції від 03.01.2024) у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Наведене свідчить про те, що як приписи пункт 6 розділу XXXI Порядку № 260 так і підпункту 6 пункту 1 розділу VIII Глави V Порядку № 588 визначають розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу (норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою).
Відповідно, доводи апелянта щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними.
Отже, визначальною умовою слугує отримання додаткової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, саме на день звільнення з військової служби, тобто 7 квітня 2025 року.
Судом першої інстанції встановлено, що у 2025 році позивачу не нараховувалась та не виплачувалась винагорода, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.
З приводу питання, чи підлягає включенню додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2024 року у справі № 240/32125/23 констатував, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги для оздоровлення, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір відповідної компенсації.
Навпаки, за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена Постановою №168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, Верховний Суд у справі №240/32125/23 дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункова величина), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток.
Відповідні висновки підтримано Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2025 року у справі №240/2078/24.
Отже, додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, включається до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.
У межах спірних правовідносин судова колегія враховує, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки розраховується із грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував перед звільненням, втім у 2025 році така винагорода позивачу не виплачувалась.
У скарзі апелянт наголошує на тому, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини виплачувалася позивачу, отже, вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні відпустки.
Надаючи оцінку таким доводам судова колегія враховує, що положення пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 передбачають нарахування відповідної компенсації виходячи з грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою, тобто безпосередньо перед звільненням. Підстав для розширеного тлумачення означеного розрахунку, зокрема шляхом включення додатковї винагороди за попередні періоди (до грудня 2024 року) судом не встановлено та апелянтом не доведено.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій справі.
З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.
За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 8 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

О.М. Кузьмишина