Справа № 302/523/26 
Провадження № 2/302/372/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ЗАОЧНЕ

01.06.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Пухальського С. В.,
за участю секретарів судового засідання Сити Л. М., Митряка І. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Міжгір`я Закарпатської області в порядку спрощеного позовного провадження із здійсненням заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування вимог якого представник зазначив, що 29 вересня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у кредит № 6723176 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,95 % на день від залишку заборгованості за тілом кредиту та комісією за надання кредиту у розмірі 345,00 грн.
Позивач зазначає, що кредитний договір укладено шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, а його підписання відповідачем здійснено за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
На виконання умов договору первісний кредитор перерахував відповідачу кредитні кошти у сумі 2 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 .
У подальшому, 25 лютого 2026 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 25/02/26, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання коштів у кредит № 6723176 від 29 вересня 2025 року.
Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів, позивач зазначає про наявність станом на дату звернення до суду заборгованості у загальному розмірі 7 744,60 грн, яка складається з 2 000,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 1 399,60 грн заборгованості за процентами, 345,00 грн заборгованості за комісією та 4 000,00 грн заборгованості за пенею (неустойкою).
У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати, зокрема судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно судом визначено, що розгляд, формування та зберігання матеріалів справи здійснюються у змішаній формі – паперовій та електронній.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано відповідну інформацію.
Ухвалою суду від 12 травня 2026 року продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за відомою суду адресою його проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України.
Причини неявки відповідач суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, відзиву на позовну заяву до суду не надіслав.
За таких обставин, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду, а також його повторну неявку у судове засідання без поважних причин, суд відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України судом не здійснювалося.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 29.09.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів у кредит № 6723176 (Кредитний договір № 6723176), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2 000,00 грн на умовах строковості, поворотності та платності.
Умовами договору передбачено, що строк кредитування становить 360 днів, процентна ставка за користування кредитом складає 0,95 % на день від залишку заборгованості за тілом кредиту, а також визначено комісію за надання кредиту у розмірі 345,00 грн та відповідальність позичальника у вигляді неустойки у випадку порушення умов договору.
Матеріалами справи підтверджується, що кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
На виконання умов договору первісний кредитор перерахував відповідачу кредитні кошти у сумі 2 000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 .
З відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 04.05.2026 року № БТ/Е-17997 встановлено, що банківська картка № НОМЕР_2 емітована на ім`я ОСОБА_1 .
25.02.2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 25/02/26, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 6723176 від 29.09.2025 року.
Надані позивачем письмові докази підтверджують перехід права вимоги до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у порядку, передбаченому статтями 512–514 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 6723176 від 29.09.2025 року заборгованість відповідача становить 7 744,60 грн, з яких: 2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 1 399,60 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 345,00 грн – заборгованість за комісією; 4 000,00 грн – заборгованість за пенею (неустойкою).
Поданий позивачем розрахунок заборгованості в частині основної суми кредиту та процентів відповідає умовам договору, є внутрішньо узгодженим та підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Відповідно до статей 625, 629 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Належних та допустимих доказів повернення кредитних коштів, сплати процентів або заперечень щодо наявності заборгованості за тілом кредиту та процентами відповідачем суду не надано.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 000,00 грн та заборгованості за процентами у розмірі 1 399,60 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення комісії та неустойки суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Також зазначеною нормою встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані починаючи з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) таких договорів, підлягають списанню кредитодавцем. 
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23 дійшов висновку, що пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює спеціальне правове регулювання відповідальності позичальників за кредитними зобов`язаннями на період дії воєнного стану та звільняє їх від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені), нарахованої за прострочення виконання таких зобов`язань. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23, де зазначено, що дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюється на кредитні правовідносини. 
Судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення неустойка у розмірі 4 000,00 грн нарахована за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у період дії воєнного стану в Україні.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 4 000,00 грн задоволенню не підлягає.
Вказана обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо правомірності заявленої до стягнення заборгованості за комісією у розмірі 345,00 грн, суд виходить із такого.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) дійшов висновку, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України є обов`язком кредитодавця, а виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.
При цьому Верховний Суд зазначив, що надання фінансового інструменту фактично є наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконанні прав і обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії кредитодавця не є окремою самостійною послугою, що об`єктивно надається позичальнику та підлягає оплаті.
Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, що не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 686/9372/16 (провадження № 61-663св21).
Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що кредитодавець не вправі стягувати з позичальника плату (комісію) за дії, які здійснюються ним на власну користь або є наслідком реалізації його прав та обов`язків за кредитним договором, зокрема за управління кредитом, ведення кредитної справи, облік заборгованості чи супровід договору, оскільки такі дії не становлять окремої банківської чи фінансової послуги, замовленої позичальником.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом, і в такому випадку визнання його недійсним судом не вимагається.
У даній справі умовами кредитного договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 345,00 грн. Разом з тим позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що зазначена комісія встановлена саме за надання відповідачу окремої самостійної фінансової послуги, відмінної від дій, які кредитодавець здійснює при укладенні, виконанні та супроводі кредитного договору.
Також позивачем не доведено, що спірна комісія пов`язана з наданням відповідачу будь-якого окремого матеріального чи нематеріального блага, яке могло б вважатися самостійною фінансовою послугою у розумінні законодавства про захист прав споживачів та споживче кредитування.
За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 345,00 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором № 6723176 від 29.09.2025 року лише в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2 000,00 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 399,60 грн, а всього 3 399,60 грн. Доказів належного виконання зобов`язань відповідачем суду не надано, матеріали справи таких не містять.
Щодо судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено вимоги на загальну суму 7 744,60 грн, з яких судом задоволено 3 399,60 грн, що становить 43,90 % від заявлених вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 168,79 грн.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги, ордер адвоката, акт наданих послуг та детальний опис виконаних робіт, відповідно до яких загальна сума витрат становить 4 500,00 грн.
Відповідно до статей 133, 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат та підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Оцінюючи подані докази відповідно до вимог статей 76–81, 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд виходить із того, що відшкодуванню підлягають лише ті витрати на правничу допомогу, які є реальними, документально підтвердженими, необхідними та безпосередньо пов`язаними з розглядом конкретної справи.
Клопотань про зменшення витрат на професійну правничу допомогу чи заперечень щодо їх розміру відповідачем не подано.
Оцінивши подані докази, обсяг наданих представником позивача послуг, їх співмірність складності справи, а також документально підтверджений перелік виконаних робіт, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, витрати на професійну правничу допомогу також підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 1 975,50 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 10–13, 19, 76–81, 89, 133, 137, 141, 258–259, 263–265, 268, 273, 280–283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33) заборгованість за Кредитним договором № 6723176 від 29 вересня 2025 року у розмірі 3 399,60 грн (три тисячі триста дев`яносто дев`ять гривень 60 копійок), з яких:
?2 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту;
?1 399,60 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією у розмірі 345,00 грн та неустойки у розмірі 4 000,00 грн – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ»:
?судовий збір у розмірі 1 168,79 грн (одна тисяча сто шістдесят вісім гривень 79 копійок);
?витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 975,50 грн (одна тисяча дев`ятсот сімдесят п`ять гривень 50 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений також у разі його пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому статтями 284 та 289 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя         Пухальський С. В.