ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 р. 	Справа № 520/24040/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 02.12.25 у справі № 520/24040/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області №2000-0304-9/126651 від 22.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Харківській області вирішити питання про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 09.07.1991 по 19.03.1992, з 04.08.1986 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 12.02.2000 та з 12.04.2000 по 01.07.2000 з урахуванням висновків суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі № 520/24040/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2025 про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.06.1984, а саме: з 09.07.1991 по 19.03.1992, та згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.08.1986, а саме: з 04.08.1986 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 10.02.2000, з 12.04.2000 по 31.12.2000.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 09.07.1991 по 19.03.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 24.06.1984, оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи, а аналогічний запис в трудовій книжці НОМЕР_4 від 09.06.1983 не завірено печаткою роботодавця. Вказує, що це суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також не зараховано наступні періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.08.1986: з 04.08.1986 по 31.08.1986, з 23.06.1991 по 01.07.1991, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні; з 20.03.1992 по 10.02.2000, оскільки відомості про трудодні в трудовій книжці не завірено підписами та печатками роботодавця, відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні; відсутня довідка про перейменування колгоспу «Радянська Україна» в СП «Радянська Україна» та СТОВ «Украївна»; з 12.04.2000 по 31.12.2000, оскільки відсутні відомості про сплату внесків в період роботи у Фермерському господарстві. Не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 23.01.1992 по 19.03.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_4 від 09.06.1983, оскільки виправлено дату звільнення з роботи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Періоди трудової діяльності, зазначені в трудових книжках НОМЕР_4 від 09.06.1983 та НОМЕР_1 від 24.06.1984, дублюються. До страхового стажу зараховано періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 від 24.06.1984. Враховуючи зазначене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2025 відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 02.07.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Необхідний страховий стаж становить не менше 32 роки. Страховий стаж заявника становить 27 років 00 місяців 13 днів. 
На підставі документів, доданих до заяви, пенсійним органом до загального страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи:
- з 09.07.1991 по 19.03.1992 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 24.06.1984, оскільки наявне виправлення дати звільнення з роботи, а аналогічний запис в трудовій книжці НОМЕР_4 від 09.06.1983 не завірено печаткою роботодавця. Це суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Також не зараховано наступні періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.08.1986:
- з 04.08.1986 по 31.08.1986, з 23.06.1991 по 01.07.1991, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні;
- з 20.03.1992 по 10.02.2000, оскільки відомості про трудодні в трудовій книжці не завірено підписами та печатками роботодавця, відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні; відсутня довідка про перейменування колгоспу «Радянська Україна» в СП «Радянська Україна» та СТОВ «Україна»;
- з 12.04.2000 по 31.12.2000, оскільки відсутні відомості про сплату внесків в період роботи у Фермерському господарстві.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651 протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності прийнятого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Виходячи з положень вказаної норми законодавства, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Частиною 1 ст. 24 Закону №1058-ІV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV).
Згідно з ст. 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначеної норми Закону №1788-XII Постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Також згідно з ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №588/647/17.
Судом установлено, що позивачу не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 09.07.1991 по 19.03.1992, згідно з трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.06.1984 (записи №5 - №8) з підстави того, що наявне виправлення дати звільнення з роботи.
Як убачається з копії, наданої позивачем трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.06.1984, ОСОБА_1 09.07.1991 прийнятий на посаду провідного інженера-енергетика у радгоспі "Марковский" (наказ №79-н від 08.07.1991); 19.03.1992 звільнений за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) (наказ №34-н від 16.03.1992).
Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача вказаного періоду роботи, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області послалось на виправлення в даті звільнення.
Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд виходить з такого.
В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також Верховним Судом неодноразово висловлювалася правова позиція, зокрема, у постановах від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 05.03.2020 у справі №171/799/17(2-а/171/45/17), згідно з якою, певні недоліки при заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
При цьому суд ураховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
Суд урахував, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази, як на підставу внесення записів, вони завірені підписами повноважних осіб та печатками, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумнівів у їх достовірності.
Отже, на переконання суду, стаж позивача за період роботи з 09.07.1991 по 19.03.1992, підтверджений даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.06.1984, має бути зарахований позивачу до страхового стажу.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 04.08.1986 по 31.08.1986, з 23.06.1991 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 10.02.2000 відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.08.1986 з підстав того, що відсутня довідка про встановлений мінімум трудової участі та фактично відпрацьовані трудодні, відомості про трудодні в трудовій книжці не завірено підписами та печатками роботодавця, відсутня довідка про перейменування колгоспу "Радянська Україна" в СП "Радянська Україна" та СТОВ "Україна".
Відповідно до пункту 1 "Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників", затверджених Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 вказаних "Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів" з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Згідно з абз. 2 пункту 2 "Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників" раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п. 6).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п. 13).
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку).
Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка колгоспника на ім`я позивача серії НОМЕР_2 від 16.08.1986 містить наступні записи:
- 04.08.1986 прийнятий в члени колгоспу "Радянська Україна" Марковського району Ворошиловградської області (рішення №10 від 04.08.1986);
- 01.07.1991 вибув з членів колгоспу у зв`язку з переходом на роботу на інше підприємство (рішення №3) дозволено вихід з колгоспу згідно заяви за власним бажанням;
- 20.03.1992 прийнятий в члени колгоспу "Радянська Україна" Марковського району Луганської області (рішення №3від 14.04.1992);
- 10.02.2000 звільнений у зв`язку з реформуванням колгоспу згідно Указу Президента (рішення №2 від 09.02.2000).
Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою колгоспу.
В записах трудової книжки колгоспника (сторінка 18-19) в розділі "Трудова участь у суспільному господарстві" наявні відомості щодо фактично відпрацьованих трудоднів позивачем:
- за 1992 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 252, встановлений мінімум трудоднів - 250;
- за 1993 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 307, встановлений мінімум трудоднів - 260;
- за 1994 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 314, встановлений мінімум трудоднів - 280;
- за 1995 рік: кількість відпрацьованих трудоднів - 305, встановлений мінімум трудоднів - 280.
У матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем, під час роботи в колгоспі встановленого мінімуму трудової участі, в тому числі без поважних причин.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи з 04.08.1986 по 31.08.1986, з 23.06.1991 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 10.02.2000 відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що їх безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача.
Крім того, суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі №593/283/17.
Враховуючи вищевикладене, стаж позивача за період роботи з 04.08.1986 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 10.02.2000 підтверджений даними трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 16.08.1986 та має бути зарахований позивачу до страхового стажу.
Суд окремо зазначає, що позивачем заявлена вимога про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 20.03.1992 по 12.02.2000, однак, як було встановлено судом, до страхового стажу позивача згідно з оскаржуваним рішенням не зараховано лише період з 20.03.1992 по 10.02.2000, що співпадає із записами в трудовій книжці.
Щодо не зарахування періоду роботи з 12.04.2000 по 01.07.2000 з підстав того, що відсутні відомості про сплату внесків в період роботи у Фермерському господарстві.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.08.1986 наявні записи про трудову діяльність позивача наступного змісту:
- 12.04.2000 прийнятий на посаду голови фермерського господарства "Компанйон" (рішення №1 від 12.04.2000);
- 01.07.2010 звільнений з посади у зв`язку з ліквідацією господарства (рішення від 01.07.2010).
Вказані записи трудової книжки позивача виконано розбірливо та є чіткими і завірені відбитками печатки та підписами відповідного роботодавця, що відповідачем не заперечується.
Згідно з рішенням від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651 відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 12.04.2000 по 31.12.2000, зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових внесків.
Досліджуючи правомірність/протиправність не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 12.04.2000 по 31.12.2000, слід виходити з наступних обставин.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статями 56-63 Закону №1788-ХІІ.
Слід зазначити, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року, при цьому, до 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж), таким чином до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 14.02.2023 у справі №263/9178/17.
Згідно з ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Судом вже зазначалось вище, що статтею 62 Закону №1788-ХІІ та Порядком №637 визначено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.08.1986 вбачається, що 12.04.2000 позивача прийнято на посаду голови фермерського господарства "Компанйон" (рішення №1 від 12.04.2000), 01.07.2010 позивача звільнено з посади у зв`язку з ліквідацією господарства (рішення від 01.07.2010).
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо роботи позивача у фермерському господарстві "Компанйон" відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.
При цьому ГУ ПФУ у Харківській області посилається на відсутність інформації про сплату страхових внесків, як на підставу для не зарахування вищевказаного періоду роботи позивача.
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно з частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.
При цьому, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно з частинами 11 та 12 статті 9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно закону.
Разом з тим, за наявними у цій справі матеріалами не вбачається, що селянське фермерське господарство "Компанйон" мало заборгованість по страховим внескам.
Суд окремо зазначає, що позивачем заявлена вимога про зарахування до страхового стажу періоду його роботи в фермерському господарстві "Компанйон" в період з 12.04.2000 по 01.07.2000, однак, як було встановлено судом, до страхового стажу позивача згідно оскаржуваного рішення не зараховано лише період з 12.04.2000 по 31.12.2000.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період його роботи з 12.04.2000 по 31.12.2000, оскільки в даному випадку позивач не несе відповідальність у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків в Реєстрі.
Перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.
При вирішенні спору суд ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, у якій колегія суддів дійшла висновку про те, що дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність визнання протиправним та скасуванням рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 22.08.2025 №2000-0304-9/126651 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.07.2025 про призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.06.1984, а саме: з 09.07.1991 по 19.03.1992, та згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 16.08.1986, а саме: з 04.08.1986 по 01.07.1991, з 20.03.1992 по 10.02.2000, з 12.04.2000 по 31.12.2000.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.
Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі № 520/24040/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова