Справа № 638/4553/26
Провадження № 2/638/6146/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року  Шевченківський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М,,
за участю секретаря: Кирилішиної М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:

09.03.2026 року засобами поштового зв`язку до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, згідно прохальної частини якої просить суд: розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , актовий запис №582 від 25.10.2024 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2024 року між сторонами було зареєстровано шлюб. В період шлюбу у сторін народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спору щодо визначення місця проживання дитини немає, оскільки у цьому питанні сторони дійшли спільної згоди. Спір щодо поділу спільного майна також відсутній, оскільки з 2024 року жодне майно у спільну власність не набувалось. Відсутні також будь-які претензії матеріального чи фінансового характеру один до одного. Фактично шлюб припинив існувати ще у 2025 році. На теперішній час позивачу не відомо де фактично проживає відповідач. Відсутність повноцінної комунікації з приводу інтимних та особистих подробиць підтверджує повний розрив сімейних зв`язків та неможливість їх відновлення. Фактична відсутність подружніх стосунків унеможливлює виконання взаємних прав та обов`язків. Передбачених Сімейним кодексом України. Відсутність спільного побуту, розподілу обов`язків, фінансових витрат, планування дозвілля та будь-якої взаємодії, яка є характерною для подружнього життя, лише підтверджує, що між сторонами немає ані юридичного, ані фактичного шлюбу. Повна втрата взаєморозуміння, спільних інтересів та цінностей унеможливлює відновлення подружніх відносин. Позивач зазначає, що перебуває в інших стабільних особистих відносинах. Таким чино, враховуючи тривалу фактичну відсутність сімейних відносин, розрив повноцінної комунікації та відсутність будь-яких передумов для примирення, підстав для надання строк для примирення немає. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.03.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.
Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до приписів статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони.
У своєму позові позивач вказує, що 25.10.2024 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано шлюб, свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис №582.
Відповідно до ч. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до позовної заяви про розірвання шлюбу додається оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.
Однак, серед доданих позивачем документів відсутній оригінал свідоцтва про шлюб.
Позивачем до позову долучено лише витяг із застосунку «Дія».
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 19.03.2026 року було зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати до суду оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .
Згідно зворотного повідомлення, позивач отримав ухвалу суду від 19.03.2026 року 01.06.2026 року, про що міститься відповідний підпис.
Проте, до суду не надано оригіналу свідоцтва про шлюб.
Державна реєстрація шлюбу засвідчується cвідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджено постановою Кабінет Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 "Про затвердження зразків актових записів цивільного стану, описів та зразків бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану".
Тобто, доказом укладення шлюбу є, зокрема, свідоцтво про шлюб.
Відповідно до частини 4 статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених (частина перша статті 81 ЦПК України).
Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не надано оригінал свідоцтва про шлюб.

З огляду на частину шосту статті 95 ЦПК України єдиним належним доказом достовірності наданих копій могло бути лише дослідження оригіналів зазначених документів.
Належним чином дослідити подані сторонами докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (частина 1 статті 264 ЦПК України).
Позивачем не надано оригіналу свідоцтва про шлюб, тобто суд позбавлений можливості встановити факт укладення шлюбу.
Позивач не скористався своїм правом та не звернувся своєчасно до суду з клопотання про витребування доказів, які могли підтвердити позовні вимоги.
Практика ЄСПЛ свідчить про те, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає
Отже, з урахуванням того, що одним з принципів цивільного судочинства, є змагальність сторін, проте позивачем не виконані вимоги ЦПК України, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, про відмову у позові, так як позивач не скористався правом довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Жодного належного, достовірного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і керуючись ст.ст.12, 76, 77, 81, 141, 259 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК України суд, –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу – відмовити.
Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: