Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків 
10 червня 2026 р. справа № 520/8527/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (просп. Соборний, буд. 126А, м. Олександрія, Олександрійський р-н, Кіровоградська обл., 28008, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про відмову в перерахунку пенсії, реєстраційний номер 204950022073 від 23 березня 2026 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 68 відсотків, виходячи з розміру суддівської винагороди 353600,00 грн, що становитиме 240448,00грн, з 01.01.2026;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2026 з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області, реєстраційний номер 204950022073 від 23 березня 2026 року, яким відмовлено їй в перерахунку пенсії на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2026. Позивач уважає свої права порушеними, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом. 
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що не відбулося зміни розміру складових суддівської нагороди судді, який працює на відповідній посаді з січня 2026 року, тому відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За доводами відповідача, оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Донецькій області є правомірним. Просить відмовити в задоволенні позову.
Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що оскільки підвищення суддівської винагороди судді не відбулося, на даний час відсутні підстави для перерахунку у зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди. За таких обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було відмовлено в проведенні перерахунку. Просить відмовити в задоволенні позову.
Інші заяви по суті справи до суду не надходили.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.
Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є суддею у відставці Східного апеляційного господарського суду, згідно рішення Вищої ради правосуддя №1315/0/15-24 від 30.04.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Східного апеляційного господарського суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії вказаного рішення вбачається, що позивач Указом Президента України від 30 вересня 1999 року № 1246/99 була призначена на посаду судді арбітражного суду Луганської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 24 червня 2004 року № 1857-IV обрана безстроково на посаду судді місцевого господарського суду Луганської області. Постановою Верховної Ради України від 07 квітня 2005 року № 2535-IV обрана на посаду судді Луганського апеляційного господарського суду. Указом Президента України від 05 січня 2011 року № 5/2011 переведена на роботу на посаді судді Харківського апеляційного господарського суду. Указом Президента України від 28 вересня 2018 року № 295/2018 переведена на роботу на посаді судді Східного апеляційного господарського суду.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №204950022073 від 15.05.2024 було визначено стаж роботи на посаді судді 24 роки 6 місяців та призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 04.05.2024 в розмірі 58 % від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного суду №08-36/004185 від 06.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.08.2024 у справі №520/14488/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2024, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області здійснити призначення, перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 68% від суддівської винагороди судді, визначеної у довідці Східного апеляційного господарського суду №08-36/004185 від 06.05.2024 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка складає 223337,50 грн, виходячи із загального стажу роботи судді, що має право на відставку, 29 роки 07 місяців (стажу роботи на посаді судді 24 роки 07 місяців, та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) 05 років), в розмірі 151869,50 грн, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 04.05.2024.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2026, у зв`язку з підвищенням розміру прожиткового мінімуму з 01.01.2026.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №204950022073 від 23 березня 2026 року позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. 
Вважаючи протиправним зазначене рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, а також форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).
Відповідно до ст. 4 Закону № 1402-VІІІ, судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
За приписами ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 142 Закону № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (ст. 135 Закону № 1402-VІІІ).
Частинами 2, 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Отже, Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.
Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, насамперед залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Суд зазначає, що визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2026" установлено, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень; працездатних осіб - 3328 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, посадового окладу прокурора окружної прокуратури, посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - на рівні, встановленому для відповідного державного органу станом на 31 грудня 2025 року.
Суд зазначає, що зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в Закон України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення розміру прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
Водночас, Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Суд наголошує, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
Відповідно до ст.46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15.07.1999 року №966-XIV "Про прожитковий мінімум" (далі по тексту - Закон №966-XIV).
Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону №966-XIV).
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.
Приписами ст.4 Закону №966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, тобто цим законом судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Суд зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож відсутні законні підстави для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.
Закони України про державний бюджет на відповідний рік не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).
Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Оскільки вказана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 17.02.2026 у справі №200/2309/25, в якій зазначено, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого в даному випадку встановлено на 01.01.2026 (3328,00 грн.), на іншу розрахункову величину, яка Законом України №1402-VIII не передбачена , є протиправним.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.09.2024 року у справі №580/2522/24, від 13.11.2024 року у справі №200/1707/24, від 20.02.2025 року у справі №420/3716/24.
Колегія суддів у постанові від 17.02.2026 у справі №200/2309/25 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2025 року у справі № 520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці та сформувати такий:
- у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
- для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідачів про те, що з 01.01.2026 не відбулося зміни розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а тому відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача. 
Наведені твердження спростовуються положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими розмір суддівської винагороди безпосередньо пов`язано з прожитковим мінімумом для працездатних осіб, встановленим на 1 січня відповідного календарного року. Збільшення такого показника з 01.01.2026 свідчить про зміну однієї зі складових суддівської винагороди, що, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
Разом із тим, досліджуючи матеріали справи, судом установлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у заявленому розмірі з 01.01.2026. Зокрема, матеріали справи не містять довідки про суддівську винагороду судді, який працює на відповідній посаді, складеної станом на 01.01.2026, у якій було б відображено зміну розміру складових суддівської винагороди та яка могла б слугувати підставою для проведення відповідного перерахунку. 
Також судом не встановлено факту звернення позивача до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі нової довідки про суддівську винагороду. 
Згідно з оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 23.03.2026 №204950022073 вбачається, що позивач звернулася до пенсійного органу з заявою від 05.03.2026 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та до заяви додала лише паспорт громадянина України. Позивачем зазначених обставин не спростовано. 
Доказів отримання позивачем такої довідки від відповідного суду та її подання до пенсійного органу матеріали справи не містять. 
У позовній заяві позивач зазначає, що отримувала довідки про розмір суддівської винагороди станом на 03.05.2024 та станом на 06.05.2024 (копії таких довідок містяться в матеріалах справи), однак відомостей щодо отримання довідки станом на 01.01.2026, в якій би було зазначено розмір суддівської винагороди, розрахований з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2026 позивачем не наведено та відповідних доказів матеріали справи не містять. 
Суд звертає увагу, що саме довідка про суддівську винагороду є документом, який підтверджує конкретний розмір суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, та слугує підставою для визначення (перерахунку) розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. За відсутності такої довідки пенсійний орган об`єктивно позбавлений можливості встановити розмір винагороди, який підлягає врахуванню при здійсненні перерахунку. 
Окрім того, пенсійний орган не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи перерахунку розміру суддівської винагороди, оскільки встановлення її складових та обчислення її розміру належить до компетенції відповідного суду, в якому суддя обіймав посаду, або уповноважених органів суддівського врядування. 
Органи Пенсійного фонду України при вирішенні питання щодо призначення чи перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці діють виключно на підставі документів, поданих заявником, зокрема довідки про суддівську винагороду, та не вправі самостійно визначати її розмір, здійснювати розрахунок складових суддівської винагороди чи підміняти собою орган, уповноважений на видачу відповідної довідки.
Відтак, незалежно від правової оцінки доводів відповідачів щодо відсутності змін у розмірі суддівської винагороди, суд зазначає, що в даному випадку матеріалами справи не підтверджено наявності документа, який би засвідчував конкретний розмір зміненої суддівської винагороди станом на 01.01.2026 та був поданий позивачем до органу Пенсійного фонду України для вирішення питання про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. 
За таких обставин заявлені позовні вимоги про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2026 не можуть бути задоволені.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (просп. Соборний, буд. 126А, м. Олександрія, Олександрійський р-н, Кіровоградська обл., 28008, код ЄДРПОУ 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 10 червня 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ