Справа № 522/11604/26
Провадження № 2-а/522/347/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Чорнухи Ю.В.,
за участі секретаря судового засідання Андрієвської М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-
ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, у якій позивач просить затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців по 22.12.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.06.2026 працівниками ГУДМС в Одеській області спільно із співробітниками УСР в Одеській області ДСР НПУ виявлено за адресою: вул. Пантелеймонівська, 21, м. Одеса, та запрошено до ГУ ДМС і Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, громадянина Республіки Таджикистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті проведеної перевірки встановлено, що відповідач востаннє прибув на територію України 09.09.2018 легально через КПП «Конотоп» за паспортним документом громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон № НОМЕР_1 терміном дії з 28.07.2018 до 27.07.2028. Під час знаходження на території України відповідач тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 . ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. За порушення ч. 2 ст. 203 КУпАП стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення від 16.06.2026 серії ПР МОД № 013049 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.06.2026 серії ПН МОД № 013140 притягнуто до адміністративної відповідальності в розмірі 5100,00 гривень. 16.06.2026 позивач прийняв рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язав останнього самостійно залишити територію України у строк, визначений у рішенні. Відповідач територію України не залишив та рішення про примусове повернення не виконав. 22.06.2026 працівниками ГУДМС в Одеській області спільно із співробітниками УСР в Одеській області ДСР НПУ виявлено за адресою: ринок «Привоз». В цей же день відповідача затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000399 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення. 22.06.2026 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000870 про примусове видворення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає про наявність факту порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, а саме не виконання рішення про примусове повернення від 16.06.2026 № 51011301000021537, а також небажання залишати територію України. Зазначені обставини дають підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, існує ризик його втечі.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.06.2026 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи на 24.06.2025 о 12:00 годині в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
У судове засідання 24.09.2025 з`явився представник позивача Казбеков В.Е., відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (в режимі відеоконференції), представник відповідача - адвокат Толпиго Д.М. Розгляд справи відкладено на 25.06.2026 за клопотанням представника відповідача.
У судове засідання 25.09.2025 з`явився представник позивача Казбеков В.Е., відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) (в режимі відеоконференції), представник відповідача - адвокат Толпиго Д.М. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Подав відзив на позовну заяву.
Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що збір матеріалів відносно відповідача проводився без перекладача, позивач не надав належної оцінки життєвим обставинам відповідача, через об`єктивне існування яких він не мав можливості вчасно виконати вимоги міграційного законодавства, а саме знаходження на стадії судового розгляду кримінального провадження відносно позивача та можливого політичного переслідування підзахисного. Відповідачу не були перекладені протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення. Відповідач має сім`ю в Україні та мешкає з нею за однією адресою, працює, не знав про порушення, які йому інкримінуються. На даний час на розгляді Одеського апеляційного суду перебуває справа № 522/10130/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01.05.2026 про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України. Отже, відповідач має статус обвинуваченого у справі та зобов`язаний прибувати до суду апеляційної інстанції за першим викликом. Відповідач оскаржив рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 16.06.2026 № 5101130100021537 про примусове повернення в країну походження. Представник просить передати відповідача на поруки Мусульманській релігійній громаді у місті Одеса.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та надавши оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України (далі Закон № 3773-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Частина 1 статті 26 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VІ).
Відповідно до ч. 8 ст. 26 Закону № 3773-VI примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється діяЗакону України"Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону № 3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
На підставі частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Суд встановив, що 22.06.2026 року о 15:00 годині був затриманий громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 203 КУпАП для з`ясування обставин правопорушення, про що складено протокол № МОД 000399 від 22.06.2026.
В матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина Республіки Таджикистан для виїзду за кордон ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсний до 27.07.2028. 
16.06.2026 щодо відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 013049, за ч. 2 ст. 203 КУпАП України, у зв`язку із порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 16.06.2022 серії ПР МОД 013140 відповідно до частини 1 ст. 203 КУпАП на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень.
Докази оскарження або виконання зазначеної постанови в матеріалах справи відсутні.
16.06.2022 Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення № 5101130100021537 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яким вказану особу зобов`язано покинути територію України у термін до 18.06.2026.
У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що не мав наміру виконувати рішення та виїжджати з України, тому що тут знаходиться вагітна жінка, з якою він проживає у фактичних шлюбних відносинах. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач був обізнаний про прийняте рішення про примусове повернення.
22.06.2026 щодо відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД 013080, за ч. 3 ст. 203 КУпАП України, у зв`язку із порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів та який протягом року був підданий адмін.стягненню за таке саме порушення.
Постановою про накладення адміністративного стягнення від 22.06.2022 серії ПР МОД 013172 відповідно до частини 1 ст. 203 КУпАП на відповідача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 гривень.
Докази оскарження або виконання зазначеної постанови в матеріалах справи відсутні.
22.06.2026 Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), яким вирішено примусово видворити з України відповідача.
У рішенні зазначено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), останній раз прибув до України 09.09.2018 через державний пункт пропуску «Конотоп». Під час перебування в Україні зазначена особа тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не виконав рішення про примусове повернення до країни походження від 16.06.2026. Дозволений строк перебування на території України у вказаної особи скінчився. ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не має підстав для подальшого проживання в Україні, не може бути працевлаштований, мати законного постійного джерела доходу, не може забезпечувати власні потреби, не має жодної обставини, на підставі яких відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворений за межі України.
На момент розгляду справи рішення № 5101100100000554 про примусове видворення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), не оскаржене та не скасоване.
Стаття 31 Закону визначає перелік підстав, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, передбачених ст. 31 Закону № 3773-VІ. 
Як роз`яснено в п. 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Докази звернення відповідач до територіальних органів ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні в матеріалах справи відсутні. Докази про те, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.
У судовому засіданні відповідач повідомив, що має побоювання з приводу повернення до країни походження, однак не зазначив у зв`язку з чим та яка саме загроза його життю та здоров`ю може існувати у країні походження. Повідомив, що до органів міграційної служби з метою отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не звертався.
Відповідно до службової записки № 5100.5/13873-26 від 24.06.2026 Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУДМС України в Одеській області громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, на обліку не перебуває.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;
2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;
4) зобов`язання внести заставу.
Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців (ч. 11 ст. 289 КАС України).
Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що за наявності певних обставин, як це передбачає ч. 1. ст. 289 КАС України, до іноземця може бути застосовано такі заходи, як зокрема затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України (пункт 1 частини 1 вказаної статті).
У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 585/2811/19 зазначено, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видвороення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.
Враховуючи, що з моменту перетину державного кордону України і до моменту розгляду справи, впродовж тривалого періоду, громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), не вживав заходів для легалізації свого перебування на території України, в порушення вимог чинного законодавства не виконав рішення № 5101130100021537 від 16.06.2026 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, неодноразово притягався до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 203 КУпАП України, у судовому засіданні повідомив, що покидати територію України не має наміру, наявні обґрунтовані підстави вважати, що існує ризик ухиляння відповідача від виконання рішення про його примусове видворення.
Щодо доводів представника відповідача про перебування на розгляду у суді кримінального провадження, у якому відповідач є обвинуваченим та має з`являтись до суду, суд зазначає наступне.
В межах цієї справи суд не надає оцінки правомірності рішень про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства та про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ).
Під час розгляду цієї справи вирішується питання про затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення, а не щодо наявності підстав для його видворення. Поміщення відповідача до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України, не перешкоджатиме його участі в кримінальній справі. 
Відповідно до ч. 5 ст. 289 КАС України взяття на поруки підприємством, установою чи організацією полягає у наданні уповноваженими особами підприємства, установи чи організації, яких суд вважає такими, що заслуговують на особливу довіру (поручителями), письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання іноземцем або особою без громадянства покладених на нього (неї) обов`язків відповідно до частини четвертої цієї статті і зобов`язуються за потреби доставити його (її) до суду чи органу (підрозділу), який подав позов.
Представник відповідача додав до позовної заяви копію письмового зобов`язання Мусульманської релігійної громади у м. Одеса, у якому просить передати громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на поруки вказаної організації до вирішення компетентними органами України його питання щодо подальшого знаходження на території України.
Відповідно до пункту 3.7. Статуту Мусульманської релігійної громади у м. Одеса Голова Ради Громади повноцінно повноцінно представляє громаду у ділових відносинах з фінансових та адміністративних питань, а також у суді, у необхідних випадках видає доручення для виконання відповідних завдань, підписує фінансові та інші документи, що мають юридичне значення.
Письмове зобов`язання від Мусульманської релігійної громади у м. Одеса підписане Керімом Ільясовим. 
Однак, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником, головою ради громади Мусульманської релігійної громади у м. Одеса зазначений ОСОБА_3 .
Також у письмовому зобов`язанні не зазначено яка саме уповноважена організацією особа, що заслуговують на особливу довіру (поручитель) поручається за виконання відповідачем рішення про примусове видворення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що не підлягає задоволенню клопотання про передання відповідача на поруки Мусульманській релігійній громаді у місті Одесі.
П. "f" ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гаранатує право кожному на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Суд також керується позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові від 25 листопада 2020 року по справі № 522/15129/19, адміністративне провадження № К/9901/28409/19, відповідно до якої: «відповідач, перебуваючи на території України протягом значного періоду часу, не скористався можливістю легалізувати своє перебування. Так, судами попередніх інстанцій не встановлено і матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем подавалися відповідні заяви до органів Державної міграційної служби для отримання посвідки на тимчасове проживання або дозволу на імміграцію в Україну, або вчинялися інші дії з метою легалізації свого перебування. Отже, колегія суддів Верховного Суду зауважує, що видворення відповідача за межі України унеможливлює отримання відповідачем відповідних документів, оскільки відповідач протягом значного часу не скористався своїм правом отримати відповідні документи, що дозволили б йому законно перебувати на території України. Верховний Суд зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.
Аналогічна правова позиція вже була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 7 листопада 2019 року у справі №367/2334/19, від 8 серпня 2019 року у справі №362/1634/19, від 27 лютого 2020 року у справі №585/2811/19, від 20 жовтня 2020 року у справі №743/1027/18».
Враховуючи, що під час розгляду справи встановлено, що відповідач тривалий час не вживав заходів для легалізації свого перебування на території України, не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, відсутні докази того, що відповідач відноситься до осіб, яким надано статус біженця або є особою, яка потребує додаткового захисту, повідомив, суд вважає, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підлягають задоволенню.
Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 4, 5, 7-9, 20, 72-79, 90, 241-246, 250, 255, 289 КАС України,-

УХВАЛИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.
Затримати громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців до 22.12.2026 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Повний текст рішення виготовлений 29.06.2026.

Суддя        Юлія ЧОРНУХА
25 червня 2026 року