Справа № 182/1407/26
Провадження № 2/0182/3588/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

01.06.2026 року        м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого-судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

ВСТАНОВИВ: 

04.03.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом про розірвання шлюбу, мотивуючі свої вимоги наступним.
29.04.2005 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя немає неповнолітніх дітей.
Шлюбні відносини між сторонами остаточно припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. Спільне життя не склалося через розбіжність характерів та різні погляди на сімейний побут. ОСОБА_1 зазначає, що спільне проживання з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. Розірвати шлюб в органах ДРАЦС немає можливості, оскільки сторони припинили будь-яке спілкування. За таких обставин позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і просить його розірвати. 
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.03.2026 року постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву (а.с.14-15). 
До матеріалів позову долучено заяву позивача про розгляд справи без її участі (а.с.6).
18.03.2026 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову (а.с.17).
Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.
Як встановлено судом, 29.04.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований Менжинською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області, актовий запис №05 (а.с.7).
Від даного шлюбу у подружжя немає неповнолітніх дітей. 
Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Причиною тому послугували розбіжність характерів, різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя, ведення спільного господарства. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Між подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе своїм окремим життям та власними інтересами, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить інтересам сторін.
Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі – СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. 
Враховуючи той факт, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та, зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін, а також на те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що шлюб фактично припинив своє існування, а тому необхідно його розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. При цьому, позивачка не наполягала на відшкодуванні судового збору.
Керуючись ст.ст.56,110,112,113,115 СК України, ст.ст. 12,13,18,76,81,141,247,263-265,280 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити. 
Шлюб, зареєстрований 29.04.2005 року Менжинською сільською радою Нікопольського району Дніпропетровської області між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №05 - розірвати. 
Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище « ОСОБА_4 », ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складання.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева