УХВАЛА

02 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 620/13367/25
адміністративне провадження № К/990/14019/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Соколова В.М.,  Радишевської О.Р., 
перевіривши матеріали касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 у справі №620/13367/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 05.11.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 06.05.2024 із застосуванням базового місяця березень 2018 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 05.11.2015 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року та за період з 01.03.2018 по 06.05.2024 із застосуванням базового місяця березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у вигляді не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 , належного грошового забезпечення за період проходження ним військової служби з 05.11.2015 по 06.05.2024 включно, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законами України "Про державний бюджет України на 2017 рік", "Про державний бюджет України на 2018 рік", "Про державний бюджет України на 2019 рік", "Про державний бюджет України на 2020 рік", "Про державний бюджет України на 2021 рік", "Про державний бюджет України на 2022 рік", "Про державний бюджет України на 2023 рік", "Про державний бюджет України на 2024 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_1 , грошового забезпечення (основні, додаткові види, одноразові додаткові види грошового забезпечення та премію) за період проходження ним військової служби з 05.11.2015 по 06.05.2024 включно, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до первинної редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законами України "Про державний бюджет України на 2017 рік", "Про державний бюджет України на 201 8 рік", "Про державний бюджет України на 2019 рік", "Про державний бюджет України на 2020 рік", "Про державний бюджет України на 2021 рік", "Про державний бюджет України на 2022 рік", "Про державний бюджет України на 2023 рік", "Про державний бюджет України на 2024 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням висновків викладених в постанові Верховного Суду від 06.02.2023 у справі №160/2775/22, подібній цій, що розглядається.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 06.05.2024 із застосуванням березня 2018 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 31.12.2022, з 01.01.2024 по 06.05.2024 із застосуванням березня 2018 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення (основні, додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення, премію, що підлягали нарахуванню та виплаті за період проходження військової служби), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IХ станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 № 2710-ІХ станом на 01.01.2023, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 (основні, додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення, премію, що підлягали нарахуванню та виплаті за період проходження військової служби), визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IХ станом на 01.01.2020, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 №1082-ІХ станом на 01.01.2021, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" від 02.12.2021 №1928-ІХ станом на 01.01.2022, Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" від 03.11.2022 № 2710-ІХ станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Військова частина НОМЕР_1 оскаржила указане рішення суду першої інстанції до апеляційного суду.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 повернуто особі, яка її подала.
Не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції, 30.03.2026 військова частина НОМЕР_1 через підсистему "Електронний Суд" подала касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 20.04.2026 зазначену касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.
24.04.2026 скаржником через підсистему "Електронний суд" подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію.
Ураховуючи, що у період з 02.05.2026 до 10.05.2026 суддя Мельник-Томенко Ж.М. перебувала у відрядженні, у період з 06.05.2026 до 12.05.2026 суддя Желєзний І.В. перебував у відпустці, 11.05.2026 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відпустці, у період з 12.05.2026 до 18.05.2026 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відрядженні, у період з 19.05.2026 до 28.05.2026 суддя Желєзний І.В. перебував у відпустці, питання щодо розгляду матеріалів касаційної скарги вирішується після припинення обставин, які перешкоджали такому розгляду.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2026, який здійснено на підставі розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01.06.2026 № 588, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Мельник-Томенко Ж.М., судді: Радишевська О.Р., Соколов В.М.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов таких висновків.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про повернення апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, не відноситься до ухвал, якими закінчено розгляд справи.
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником не було усунуто недоліків апеляційної скарги.
Так, установлено, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 4360,32 грн, та доказів направлення апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів позивачу.
Вказану ухвалу отримано скаржником 05.03.2026. 
На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник надав докази сплати частини судового збору, а також докази направлення апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. 
Проте, як встановив суд апеляційної інстанції, станом на час прийняття цього судового рішення, інші недоліки апеляційної скарги усунуто не було, судовий збір за її подання у повному обсязі не сплачено.
Верховний Суд наголошує, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків.
Верховний Суд також зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок учасників справи вчинити процесуальні дії у відповідь на ухвалу про без руху.
Проте військовою частиною НОМЕР_1 в межах наданого апеляційним судом строку недоліки апеляційної скарги, що стали підставою для її залишення без руху, не усунуто та вимоги ухвали суду апеляційної інстанції від 04.03.2026 не виконано в частині сплати судового збору саме у розмірі 4360,32 грн.
Верховний Суд уважає, що повертаючи апеляційну скаргу з підстав неусунення недоліків апеляційної скарги у повному обсязі, судом апеляційної інстанції вірно застосовано положення частини другої статті 298 КАС України та пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосування є очевидним, застосування та тлумачення зазначених норм процесуального права не викликають сумніву, а доводи касаційної скарги не спростовують мотивів суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги зводяться лише до причин сплати судового збору у неповному розмірі, а тому не спростовують і не ставлять під сумнів правильність висновків, наведених в оскаржуваній ухвалі.
Верховний Суд наголошує, що повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.
За таких обставин у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2026 у справі №620/13367/25.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко В.М. Соколов   О.Р. Радишевська