СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року м. Харків Справа № 917/1267/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.
за участю прокурора та представника Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс"

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" (вх. №929 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 (повний текст складено 07.04.2026) у справі № 917/1267/25 

за позовною заявою Глобинської окружної прокуратури, вул. Центральна, 191, м. Глобине, Кременчуцький район, Полтавська область, 39000 
в інтересах держави в особі позивача: Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Центральна, 95, сел. Нова Галещина, Кременчуцький район, Полтавська область, 39140 
до відповідача Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс", бул. Автокразівський, 19, м. Кременчук, Полтавська область, 39600 
про стягнення 597 600, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Керівника Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави - Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області до ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс", в якій прокурор просить стягнути з відповідача 597 600, 00 грн штрафу за прострочення поставки товару за Договором поставки від 12.07.2023 за №51 (вх.№ 1312/25). 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором №51 від 12.07.2023 в частині поставки товару в строк, що визначений правочином.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" на користь Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області штраф у розмірі 597 600,00 грн; стягнуто з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" на користь Офісу Генерального судовий збір у розмірі 7 171,20 грн судового збору.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що між Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради та ПП «ВКП «Альфатекс» було укладено договір поставки №51 від 12.07.2023, умовами якого визначено строк поставки товару - до 01.09.2023, а також погоджено відповідальність постачальника у вигляді штрафу в розмірі 20% від вартості товару у випадку прострочення поставки. Суд установив, що фактична поставка автоцистерни відбулася лише 21.09.2023, тобто з порушенням погодженого сторонами строку, а тому відповідач допустив прострочення виконання договірного зобов`язання. Перевіривши наданий прокурором розрахунок штрафу, місцевий господарський суд дійшов висновку про його арифметичну правильність та відповідність умовам договору і положенням чинного законодавства. 
Оцінюючи доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин, суд зазначив, що сертифікат Полтавської ТПП був виданий не відповідачу, а іншій юридичній особі - ТОВ «ТД «Альфатекс», яке не є стороною договору поставки №51 від 12.07.2023. Крім того, у сертифікаті зазначено період дії форс-мажорних обставин з 01.04.2023 по 22.04.2023, тоді як спірний договір між сторонами укладено лише 12.07.2023, тобто вже після припинення дії таких обставин. Також суд установив, що контрагент відповідача здійснив поставку шасі у межах строку, передбаченого їх внутрішнім договором - до 10.08.2023, а тому посилання відповідача на дії свого контрагента не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності відповідно до ч.1 ст.617 ЦК України, яка передбачає, що недодержання обов`язків контрагентом боржника не вважається випадком або непереборною силою. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач, укладаючи договір із позивачем, усвідомлено прийняв на себе зобов`язання поставити товар до 01.09.2023 та погодився з умовами договору щодо застосування штрафу у разі прострочення поставки. 
Приватне підприємство "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 року у справі № 917/1267/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Глобинської окружної прокуратури задовольнити частково, стягнути з Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" на користь Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області штраф у розмірі 59 760,00 грн.
В обґрунтуванні апеляційної скарги, скаржник зазначає, що:
- прострочення поставки виникло не з вини відповідача, а у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033. На думку скаржника, саме через затримку поставки шасі DAYUN CGC1120 контрагентом ТОВ «ТД «Альфатекс» відповідач не мав можливості своєчасно виготовити автоцистерну та поставити її замовнику у строк, передбачений договором. Апелянт наголошує, що шасі, поставлене контрагентом 31.07.2023, є саме тим транспортним засобом, на базі якого в подальшому була виготовлена спірна автоцистерна, що підтверджується актами приймання-передачі транспортного засобу, актом огляду реалізованого транспортного засобу та сертифікатом відповідності. Скаржник стверджує, що з урахуванням дії зазначених форс-мажорних обставин ПП «ВКП «Альфатекс» змогло завершити процедуру виготовлення та реєстрації транспортного засобу лише 20.09.2023, після чого 21.09.2023 поставило товар Виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради. У зв`язку із цим апелянт вважає, що прострочення поставки було об`єктивно зумовлене незалежними від нього обставинами;
- чинне законодавство та практика Верховного Суду надають суду право зменшувати розмір неустойки у випадках, коли її розмір є надмірним, неспівмірним наслідкам порушення або значно перевищує розмір завданих збитків. Скаржник посилається на положення ст.551 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких суд має враховувати характер порушення, тривалість прострочення, наслідки порушення, поведінку сторін, майновий стан сторін, а також принципи добросовісності, справедливості та розумності. Прокурором та позивачем не доведено завдання будь-яких збитків Виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару. На переконання відповідача, прострочення поставки на 20 днів не спричинило жодних істотних негативних наслідків для позивача, а тому застосування штрафу у розмірі 597 600 грн є явно неспівмірним наслідкам порушення. Також суд першої інстанції не врахував обставини здійснення відповідачем господарської діяльності в умовах воєнного стану та продовження виготовлення і постачання комунальної техніки в умовах військової агресії рф. 
29.04.2026 від Глобинської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
Обґрунтовує свій відзив тим, що:
- доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення штрафних санкцій є безпідставними, оскільки відповідач не довів наявності обставин, які б свідчили про винятковість ситуації чи неможливість належного виконання зобов`язання. На думку прокуратури, відповідач лише формально посилається на неспівмірність штрафу та відсутність збитків, однак не надає жодних належних доказів, які б підтверджували об`єктивну неможливість поставки товару у встановлений строк;
- заперечуючи доводи про форс-мажорні обставини, прокуратура наголошує, що сертифікат Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033 жодним чином не підтверджує наявності форс-мажору саме у спірних правовідносинах між Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради та ПП «ВКП «Альфатекс». Прокуратура звертає увагу, що цей сертифікат виданий ТОВ «ТД «Альфатекс», яке не є стороною договору поставки №51 від 12.07.2023, а відтак не може підтверджувати звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання власного зобов`язання;
- контрагент відповідача - ТОВ «ТД «Альфатекс» фактично виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023 раніше встановленого строку. Так, строк поставки за цим договором був визначений до 10.08.2023, тоді як поставка шасі була здійснена вже 31.07.2023. На переконання прокуратури, це свідчить про відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які посилається відповідач, та простроченням поставки товару за договором із позивачем;
- відповідач свідомо уклав договір із позивачем 12.07.2023 та прийняв на себе зобов`язання поставити товар до 01.09.2023, при цьому вже маючи договір із ТОВ «ТД «Альфатекс», укладений 15.03.2023, зі строком поставки шасі до 10.08.2023. Отже, відповідач усвідомлював строки виконання своїх зобов`язань та добровільно погодився на умови договору щодо відповідальності у вигляді штрафу 20% від вартості товару у разі прострочення поставки;
- відповідно до ст.614 та ст.617 ЦК України саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у порушенні зобов`язання, а вина боржника презюмується. При цьому недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не вважається випадком або непереборною силою. На переконання прокуратури, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що саме обставини непереборної сили об`єктивно унеможливили поставку товару у строк;
- питання зменшення неустойки належить до дискреційних повноважень суду та вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Водночас, на думку прокуратури, у даній справі відсутні будь-які виняткові обставини, які б давали підстави для зменшення штрафу, оскільки відповідач не довів ані поважності причин прострочення, ані вжиття всіх можливих заходів для належного виконання договору.

Детально рух у справі на стадії апеляційного перегляду відображено в процесуальних документах суду.
У судове засідання від 25.05.2026 з`явились прокурор та представника Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс". Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.
Під час опрацювання веб-порталу публічних закупівель Прозоро щодо повноти та своєчасності поставки товарів, робіт, послуг, придбання яких здійснювалось за рахунок бюджетних коштів, Глобинською окружною прокуратурою було виявлено порушення вимог законодавства у сфері закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти в частині недотримання умов договору поставки вантажної спеціалізованої техніки для потреб територіальної громади Новогалещинської селищної ради.
12.07.2023 за результатами проведення процедури закупівлі за рахунок бюджетних коштів між Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради в особі селищного голови (далі - позивач, замовник) та Приватним підприємством "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір поставки № 51 (далі - договір, а. с. 16).
Відповідно до умов укладеного договору:
- постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовнику автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402- на базі шасі DАYUN CGC1120 (далі - товар), а замовник зобов`язаний прийняти і оплатити товар на умовах цього договору (п. 1.1 договору);
- постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, не є під заставою, не є під арештом, не є предметом позову третіх осіб, не є обтяжений будь-яким іншим чином (п. 1.2 договору);
- договірна ціна складає 2 988 000,00 грн (з ПДВ) (п. 2.1. договору);
- покупець оплачує поставлений постачальником товар протягом 10 (десяти) робочих днів з дати поставки та підписання сторонами акту приймання-передачі, який складається на підставі видаткової накладної (п. 2.2. договору);
- період здійснення поставки товару: з дати укладання договору до 01.09.2023 (п. 4.1. договору);
- приймання-передача товару здійснюється сторонами відповідно до вимог чинних актів законодавства України, нормативних актів, рекомендацій виробника товару в частині, що регламентують умови передачі товару покупцю (п. 4.2. договору);
- сторони засвідчують факт поставки товару шляхом підписання Акту приймання-передачі товару (п. 4.3. договору);
- постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п.п. 6.3.1.договору);
- сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором відповідно до норм чинного законодавства України (п. 7.1. договору); 
- постачальник у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару (п. 7.2. договору);
- сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, яким сторони не могли запобігти доступними їм способами (п. 7.4 договору);
- цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023 (п. 9.1. договору).
21.09.2023 на виконання умов укладеного договору сторонами підписано акт приймання-передачі транспортного засобу відповідно до якого постачальник (ПП "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС") передав, а покупець (Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради) прийняв товар - автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402 на базі шасі DАYUN CGC1120 (а. с. 11).
Відповідно до акту приймання транспортного засобу серія КТЗ №900413/23/000050 датою виготовлення вантажного автомобіля АТ АЦХ-0402 на шасі DАYUN CGC1120, цистерна харчова є 04.09.2023 (а. с. 12).
26.09.2024 покупцем на підставі рахунку від 21.09.2023 №380 (а. с. 20), накладної №412 від 21.09.2023 (а. с. 18) перераховано постачальнику кошти у сумі 2 988 000,00 грн на виконання умов спірного договору, що підтверджується платіжною інструкцією №1 від 26.09.2023 року та випискою із рахунку за 28.09.2023 (а. с. 13, 19).
Як стверджує прокурор, відповідач порушив умову договору щодо строку поставки товару - поставка товару здійснена 21.09.2023, тоді як відповідно до умов договору товар мав бути поставлений до 01.09.2023. Відповідачем, не надано жодних доказів на підтвердження наявності форс-мажорних обставин та причинно-наслідкового зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання. Водночас неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності.
У зв`язку із простроченням поставки товару прокурор нарахував відповідачу відповідно до п. 7.2 договору штраф у розмірі 20%, який становить 597 600,00 грн.
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань в частині поставки товару у визначений строк, прокурором був здійснений розрахунок штрафу у розмірі 20% вартості товару, щодо якого допущено прострочення, та заявлено вимоги про стягнення на користь Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області штрафу у розмірі 597 600,00 грн.
Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги повністю, що стало підставою для звернення відповідача до апеляційного суду зі скаргою.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Щодо повноважень прокуратури. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 статті 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
Згідно з чч.3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Системний аналіз положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону "Про прокуратуру" свідчить про те, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, а також у разі відсутності такого органу.
У розумінні положень статей 53, 73, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор в кожному конкретному випадку при зверненні до суду з позовом повинен:
- довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави, зазначити, в чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави, необхідність їх захисту, навести та обґрунтувати підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді,
- визначити орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функції у спірних правовідносинах, навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду,
- надати належні та допустимі докази здійснення прокурором повідомлення на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду від його імені, а також надати докази того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Наведена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17.
Як вбачається із матеріалів справи предметом спору у цій справі є стягнення 597 600,00 грн коштів, які є коштами місцевого бюджету - Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області та належать територіальній громаді селища.
Обґрунтовуючи наявність порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, останній вказав на те, що кошти, які підлягають до стягнення, є коштами територіальної громади, управління та контроль за використанням яких покладено безпосередньо на Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області - орган, уповноважений державою здійснювати захист порушених інтересів відповідної територіальної громади, які є складовою частиною інтересів держави. 
Керівник Глобинської окружної прокуратури, звертаючись в інтересах держави до господарського суду із зазначеним позовом визначив позивачем саме виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області і просить стягнути спірну суму саме на користь останнього.
Із матеріалів справи вбачається, що Глобинська окружна прокуратура направляла на адресу Новогалещинської селищної ради листи (від 30.05.2025, 24.06.2025) з проханням повідомити прокуратуру, чи зверталась Рада до суду із позовом щодо стягнення з ТОВ ВКП «Альфатекс» штрафу за договором №51 від 12.07.2023. Крім того, прокуратурою у листах зазначено про намір звернутися в інтересах Ради до суду із позовом.
Також матеріали справи містять лист-відповідь Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 25.06.2025, в якому вказано, що Виконавчий комітет не має можливості самостійно звернутись до суду із позовом через відсутність у штатному розписі установи юриста та відсутність коштів на оплату судового збору.
Листом Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області від 09.06.2025 не заперечується представництво прокурором інтересів держави в особі Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що невжиття компетентним органом належних заходів захисту свідчить про його бездіяльність, що, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України, надавало прокурору право на звернення до суду в інтересах держави.

Щодо суті спору.
Предметом розгляду у даній справі є вимога прокурора, заявлена в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Новогалещинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, про стягнення з ПП «ВКП «Альфатекс» штрафу у розмірі 597 600,00 грн за порушення строків поставки товару за договором поставки №51 від 12.07.2023. 
Натомість предметом апеляційного перегляду є правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача штрафу у повному розмірі 597 600,00 грн, а також правильність незастосування судом положень статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України щодо можливості зменшення розміру неустойки. 
Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову у зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено факт порушення ПП «ВКП «Альфатекс» умов договору поставки №51 від 12.07.2023 в частині дотримання строків поставки товару, оскільки автоцистерну для перевезення води відповідач поставив 21.09.2023, тоді як відповідно до умов договору поставка мала бути здійснена до 01.09.2023. Суд першої інстанції виходив із того, що умовами договору сторони погодили відповідальність постачальника у вигляді штрафу в розмірі 20% від вартості товару у випадку прострочення поставки, а тому у позивача виникло право на стягнення з відповідача штрафу у розмірі 597 600,00 грн.
Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду та, в свою чергу, вказує на таке.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Укладений сторонами Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.
Відповідно до ч. 1. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як з`ясовано судом, відповідно до умов спірного договору період здійснення поставки товару: з дати укладання договору до 01.09.2023.
Відповідно до акт приймання-передачі 21.09.2023 постачальник (ПП "Виробничо-комерційне підприємство "АЛЬФАТЕКС") передав, а покупець (Виконавчий комітет Новогалещинської селищної ради) прийняв товар - автоцистерну для перевезення води: АТ-АЦХ-0402 на базі шасі DАYUN CGC1120 (а. с. 11).
З урахуванням терміну необхідності поставки товару та фактичного виконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, судом з`ясовано, що відповідачем було допущено прострочення виконання зобов`язання.
За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статей 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно з п. 7.2. спірного договору, постачальник у випадку прострочення поставки або недопоставки товару у визначений згідно умов цього договору строк, сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару.
У зв`язку із простроченням поставки товару прокурор нарахував відповідачу штраф у розмірі 20% від вартості товару, щодо якого допущено прострочення, на суму 597 600,00 грн.
Судами перевірено наданий прокурором розрахунок штрафу, він є арифметично правильним, відповідає положенню чинного законодавства та умовам договору, а тому вимога про стягнення 20% штрафу в розмірі 597 600,00 грн є обґрунтованою.
Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено факт порушення відповідачем погодженого сторонами строку поставки товару, що відповідно до умов договору та положень цивільного і господарського законодавства є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу. 
Разом з тим, апелянт зазначає, що прострочення поставки виникло не з вини відповідача, а у зв`язку з існуванням форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033. На думку скаржника, саме через затримку поставки шасі DAYUN CGC1120 контрагентом ТОВ «ТД «Альфатекс» відповідач не мав можливості своєчасно виготовити автоцистерну та поставити її замовнику у строк, передбачений договором. Апелянт наголошує, що шасі, поставлене контрагентом 31.07.2023, є саме тим транспортним засобом, на базі якого в подальшому була виготовлена спірна автоцистерна, що підтверджується актами приймання-передачі транспортного засобу, актом огляду реалізованого транспортного засобу та сертифікатом відповідності. Скаржник стверджує, що з урахуванням дії зазначених форс-мажорних обставин ПП «ВКП «Альфатекс» змогло завершити процедуру виготовлення та реєстрації транспортного засобу лише 20.09.2023, після чого 21.09.2023 поставило товар Виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради. У зв`язку із цим апелянт вважає, що прострочення поставки було об`єктивно зумовлене незалежними від нього обставинами.
За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 ЦК України).
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Як правильно вказав суд першої інстанції, форс-мажор є окремою, самостійною обставиною, яка звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, яка характеризується тим, що обставини форс-мажору повинні виникнути після укладення договору, неможливість виконання зобов`язання повинна бути у період існування таких обставин і такі обставини повинні бути зазначені в договорі.
Форс-мажорними обставинами (обставина ми непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).
У постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 Верховний Суд щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" зазначив, що:
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката.
Відповідно до абзацу 3 частини третьої статті 14 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Згідно з частиною першою статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.
Підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку (постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22, від 07.06.2023 у справі №906/540/22, від 15.06.2023 у справі №910/8580/22, від 29.06.2023 у справі №922/999/22 та від 13.12.2023 у справі №922/193/23).
У пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке: "Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати. Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних. Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".
У постанові від 23.03.2023 у справі №920/505/22 Верховний Суд зазначив, що судам необхідно встановити, зокрема, чи дотримався відповідач порядку повідомлення позивача про існування форс-мажорних обставин, а також встановити наслідки такого повідомлення/неповідомлення; у випадку встановлення несвоєчасного повідомлення/неповідомлення з`ясувати чи існували об`єктивні перешкоди щодо здійснення такого повідомлення та чи були вони безпосереднім наслідком дії форс - мажорних обставин.
Відповідно до п. 7.4 договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо воно стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору в результаті подій надзвичайного характеру, яким сторони не могли запобігти доступними їм способами.
Обґрунтовуючи наявність підстав для звільнення від відповідальності за порушення строків поставки товару, відповідач посилався на те, що несвоєчасне виконання зобов`язання було зумовлене обставинами, які не залежали від його волі, а саме затримкою поставки шасі DAYUN CGC1120 його контрагентом - ТОВ «ТД «Альфатекс» за договором купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023. За твердженням відповідача, саме на базі вказаного шасі в подальшому мала бути виготовлена автоцистерна для перевезення води АТ-АЦХ-0402, яка є предметом поставки за договором №51 від 12.07.2023, а затримка поставки шасі, спричинена форс-мажорними обставинами, підтвердженими сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033, унеможливила своєчасне виготовлення та передачу товару позивачу.
Разом із тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наведені відповідачем обставини не є належною та достатньою підставою для звільнення його від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
Так, судами встановлено, що сертифікат Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033 був виданий не ПП «ВКП «Альфатекс», яке є стороною спірного договору поставки №51 від 12.07.2023, а іншій юридичній особі - ТОВ «Торговий дім «Альфатекс», яка не є учасником спірних правовідносин. При цьому зазначений сертифікат підтверджує наявність форс-мажорних обставин виключно у межах виконання договору купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023, укладеного між ТОВ «ТД «Альфатекс» та ПП «ВКП «Альфатекс», а не щодо виконання відповідачем своїх зобов`язань перед Виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради.
Крім того, із змісту сертифіката вбачається, що період дії форс-мажорних обставин визначено з 01.04.2023 по 22.04.2023, тоді як спірний договір поставки №51 був укладений сторонами лише 12.07.2023, тобто вже після припинення дії зазначених обставин. Вказане, на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між обставинами, на які посилається відповідач, та фактичним простроченням поставки товару за спірним договором.
Більше того, матеріалами справи підтверджується, що контрагент відповідача - ТОВ «ТД «Альфатекс» здійснив поставку шасі DAYUN CGC1120 31.07.2023, тобто у межах строку, передбаченого договором купівлі-продажу №15/03 від 15.03.2023, яким кінцеву дату поставки визначено до 10.08.2023. Таким чином, твердження відповідача про порушення контрагентом своїх договірних зобов`язань не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що посилання відповідача на дії чи бездіяльність свого контрагента не може бути підставою для звільнення його від відповідальності, оскільки відповідно до частини першої статті 617 ЦК України недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника прямо не визнається випадком або непереборною силою.
Колегія суддів також враховує, що ПП «ВКП «Альфатекс», будучи суб`єктом господарювання та здійснюючи підприємницьку діяльність на власний комерційний ризик, укладаючи договір поставки №51 від 12.07.2023, усвідомлено прийняло на себе обов`язок здійснити поставку товару до 01.09.2023 та погодилося із встановленими договором наслідками порушення такого зобов`язання, зокрема зі сплатою штрафу у розмірі 20% вартості товару у разі прострочення поставки. При цьому на момент укладення спірного договору відповідач уже мав чинний договір із ТОВ «ТД «Альфатекс», строк виконання якого був визначений до 10.08.2023, а фактична поставка шасі відбулася навіть раніше - 31.07.2023. Відтак саме на відповідача покладався обов`язок належним чином оцінити можливість своєчасного виконання прийнятого на себе зобов`язання та пов`язані з цим господарські ризики.
Крім того, ризик - є однією із ознак підприємництва (згідно ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку). Більш того, принцип комерційного розрахунку та власного комерційного ризику є одним із принципів господарської діяльності (ст. 44 ГК України). Отже складнощі, які виникли у відповідача із виконанням спірного договору охоплюються його (відповідача) підприємницьким ризиком. Тому, у суду немає правових підстав перекладати комерційний ризик відповідача на позивача, шляхом звільнення позивача від виконання прийнятих на себе обов`язків за договором.
Таким чином, доводи апелянта про те, що прострочення поставки товару виникло не з вини відповідача, а було обумовлене форс-мажорними обставинами, підтвердженими сертифікатом Полтавської торгово-промислової палати №5301-25-2033, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Надані відповідачем докази не підтверджують наявності обставин непереборної сили саме у спірних правовідносинах та не свідчать про існування об`єктивних і невідворотних перешкод для виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №51 від 12.07.2023.

Апелянт вказує, що чинне законодавство та практика Верховного Суду надають суду право зменшувати розмір неустойки у випадках, коли її розмір є надмірним, неспівмірним наслідкам порушення або значно перевищує розмір завданих збитків. Скаржник посилається на положення ст.551 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, відповідно до яких суд має враховувати характер порушення, тривалість прострочення, наслідки порушення, поведінку сторін, майновий стан сторін, а також принципи добросовісності, справедливості та розумності. Прокурором та позивачем не доведено завдання будь-яких збитків Виконавчому комітету Новогалещинської селищної ради у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару. На переконання відповідача, прострочення поставки на 20 днів не спричинило жодних істотних негативних наслідків для позивача, а тому застосування штрафу у розмірі 597 600 грн є явно неспівмірним наслідкам порушення. Також суд першої інстанції не врахував обставини здійснення відповідачем господарської діяльності в умовах воєнного стану та продовження виготовлення і постачання комунальної техніки в умовах військової агресії рф.
З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 233 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Зокрема, категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Такий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
При цьому саме на особу, яка заявляє клопотання про зменшення неустойки, покладається обов`язок доведення існування обставин, які свідчать про її очевидну неспівмірність наслідкам порушення зобов`язання або про наявність інших істотних підстав для втручання суду у погоджений сторонами розмір відповідальності.
Колегія суддів враховує, що відповідач добровільно погодив умови договору поставки, у тому числі строк виконання зобов`язання та відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20% вартості товару у випадку прострочення поставки. При цьому відповідач, як суб`єкт господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність на власний комерційний ризик, повинен був належним чином оцінити можливість своєчасного виконання прийнятих на себе договірних зобов`язань та ризики їх невиконання.
Саме по собі посилання апелянта на відсутність доведених збитків у позивача, незначний строк прострочення поставки чи здійснення господарської діяльності в умовах воєнного стану не є безумовною підставою для зменшення штрафних санкцій. Неустойка за своєю правовою природою є не лише способом компенсації можливих втрат кредитора, а й засобом забезпечення належного виконання зобов`язання та мірою відповідальності за його порушення. Відтак відсутність доведених збитків не свідчить автоматично про надмірність погодженого сторонами штрафу.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач допустив порушення строку виконання зобов`язання, а обставини, на які він посилається як на підставу для зменшення розміру штрафу, фактично стосуються умов здійснення ним підприємницької діяльності та пов`язаних із нею комерційних ризиків. Водночас матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що заявлений до стягнення штраф у розмірі 597 600,00 грн є очевидно неспівмірним наслідкам порушення або ставить відповідача у вкрай невигідне чи несправедливе становище.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення штрафу у повному обсязі.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ПП «ВКП «Альфатекс» штрафу у розмірі 597 600,00 грн у зв`язку з порушенням строків поставки товару за договором поставки №51 від 12.07.2023.
Доводи апеляційної скарги про наявність форс-мажорних обставин, відсутність вини відповідача у порушенні зобов`язання, а також про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду. Надані відповідачем докази не підтверджують існування обставин непереборної сили саме у спірних правовідносинах, а наведені скаржником обставини фактично стосуються підприємницького та комерційного ризику, який відповідно до приписів господарського законодавства покладається на самого суб`єкта господарювання.
При цьому колегія суддів не встановила виняткових обставин, які б свідчили про очевидну неспівмірність заявленого до стягнення штрафу наслідкам допущеного порушення чи наявність підстав для втручання суду у погоджений сторонами розмір відповідальності.
У зв`язку з цим колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" не підлягає задоволенню з підстав викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 у справі № 917/1267/25 має бути залишене без змін.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 74, 76-79, 126, 129, 269, п.1 ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо-комерційне підприємство "Альфатекс" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Полтавської області від 02.04.2026 у справі № 917/1267/25 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки касаційного оскарження передбачено ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України. 

Повна постанова складена 04.06.2026.

Головуючий суддя В.В. Россолов

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.С. Хачатрян