Справа № 304/554/26 Провадження № 2/304/702/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року	м. Перечин 	

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І., 
за участі секретаря судового засідання – Галас Т.Ю., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 304/554/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» в електронній формі через систему «Електронний суд» звернулося в суд з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 52647780 від 23 вересня 2021 року у розмірі 25 500 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІРБІС» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 52647780, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит, в розмірі, визначеному кредитним договором, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у кредитному договорі, додатках до нього та в Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на офіційному веб-сайті кредитодавця. Таким чином, відповідач уклав Кредитний договір № 52647780 від 23 вересня 2021 року із ТОВ «ФК «ІРБІС» та йому перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10 000 грн. Видача (надання) Товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у Особистому кабінеті, та, яка визначена клієнтом у якості Основної платіжної картки. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст. 526, 527 ЦК України, внаслідок чого, керуючись нормами ст. 530, 1082, 1084 ЦК України, 01 вересня 2025 року між ТОВ «ФК «ІРБІС» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика», відповідно до чинного законодавства України, укладений Договір факторингу № 01092025/1, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 52647780 від 23 вересня 2021 року. Відповідно до вказаного договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПОЗИКА» як Новим кредитором становить 25 500 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 15 500 грн – заборгованість за відсотками. З огляду на вищевикладене просить позов задовольнити.
Ухвалою судді від 25 березня 2026 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відтак призначено судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву.
Восьмого квітня 2026 року відповідач ОСОБА_1 в електронній формі через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, у якому просив врахувати часткове визнання позову, визнати розрахунок позивача необґрунтованим, визначити суму заборгованості у розмірі 7 500 грн, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу. Повідомляє, що частково визнає позовні вимоги, а саме визнає отримання кредитних коштів у розмірі 10 000 грн, погоджується на сплату відсотків за період користування кредитом у межах пільгового строку. Разом з тим, не погоджується з розрахунком заборгованості позивача. Так, між ним та первісним кредитором було укладено кредитний договір № 52647780 від 23 вересня 2021 року. Позивач заявляє до стягнення 25 500 грн, у тому числі тіло кредиту у розмірі 10 000 грн та відсотки у розмірі 15 500 грн. Фактичні умови кредитування: пільговий період становить 30 днів (з 23 вересня по 23 жовтня 2021 року), ставка – 2 %, стандартний період – 60 днів (з 24 жовтня по 22 грудня 2021 року), ставка – 3%. Відповідно до розрахунку позивача відсотки нараховано у розмірі 24 000 грн, після цього віднято оплату 8 500 грн, що дало суму відсотків 15 500 грн. Однак такий підхід є неправильним. Так, 30 січня 2022 року ним сплачено 8 500 грн. Цей платіж здійснений після завершення строку кредиту, не є оплатою для пролонгації та не підтверджує продовження договору. Відповідно до умов кредитора пролонгація можлива лише за ініціативою позичальника після оплати відсотків через активні дії. У даному випадку пролонгація не здійснювалась та договір не продовжувався. Вважає, що правильний розрахунок заборгованості має бути наступний: фактично: тіло кредиту у розмірі 10 000 грн та відсотки за пільговий період у розмірі 6 000 грн (з розрахунку: 10 000 * 2% / 30 днів = 6 000 грн). Тобто разом до завершення строку 16 000 грн. Позивач зарахував 8 500 грн від суми відсотків 24 000 грн. Однак правильно цей платіж має зменшувати 16 000 грн (тіло + пільгові відсотки). Отже 16 000 грн – 8 500 грн = 7 500 грн. Таким чином вважає, що позивачем неправильно визначено базу для нарахування відсотків; безпідставно враховано період після завершення строку кредиту; неправильно враховано здійснений платіж. Реальна заборгованість становить 7 500 грн. Крім цього, витрати на правничу допомогу вважає необґрунтованими, оскільки: відсутні докази фактичної оплати; справа є типовою; документи мають шаблонний характер, а тому відповідно до ст. 133, 137 ЦПК України такі витрати не підлягають стягненню.
П`ятнадцятого квітня 2026 року представник позивача Міньковська А.В. в електронній формі через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, у якому просила задовольнити у повному обсязі позові вимоги позивача у справі № 304/554/26 за позовом ТОВ «ФК «ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Покликається на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факт укладення між ним та ТОВ «ФК «Ірбіс» Договору про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021 року та отримання ним від ТОВ «ФК «Ірбіс» кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, а отже дані обставини не підлягають доказуванню в розумінні частини першої статті 82 ЦПК України. В результаті неналежного виконання своїх зобов`язань за укладеним 23 вересня 2021 року кредитним договором відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за цим договором в розмірі 25 500,00 грн, з яких: за тілом кредиту – 10 000,00 грн та за відсотками – 15 500 грн. Відповідач ОСОБА_1 не заперечує щодо стягнення із нього но користь позивача заборгованості за кредитним договором, проте не погоджується із розміром заборгованості вважаючи, що проценти за користування кредитом повинні нараховуватися до 23 жовтня 2021 року, тому на його думку загальний розмір непогашеної заборгованості за кредитним договором становить 7 500 грн. У розділі 1 кредитного договору визначений порядок прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Ірбіс» на укладення Договору про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021 року. Зокрема у п. 1.2. цього договору зазначено, що пропозиція набирає чинності з 23 вересня 2021 року та діє до 23 годин 59 хвилин 22 грудня 2021 року. Пунктом 3.1 договору визначено, що за цим договором Товариство надає кредит клієнту у розмірі 10 000,00 грн, з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору. Відповідно до п. 3.2. договору, за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3 %. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта. Згідно з п. 3.2.1. та п. 3.2. договору, строк кредитування передбачає пільговий період тривалістю 30 календарних днів з 23 вересня по 23 жовтня 2021 року, протягом якого застосовується пільгова процентна ставка у розмірі 2,0 %. Згідно з п. 3.2.2 та п. 3.2 договору стандартний період становить 60 календарних днів з 24 жовтня 2021 року по 22 грудня 2021 року, протягом якого застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 3 %. У п. 4.2. договору визначено, що клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 22 грудня 2021 року (далі за текстом – «строк кредитування») шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства. Відповідно до п. 2.4. договору пільговий період – це період, який обирає клієнт на сайті Товариства. При цьому, строк пільгового періоду починається з 1 дня строку кредитування та закінчується останнім днем, обраного клієнтом строку пільгового періоду. Пільговий період не може перевищувати 30 календарних днів. Згідно із п. 2.8. договору, пільгова процентна ставка, визначена у п. 3.2.1. п. 3.2. цього договору та діє лише в пільговий період строку кредитування, що визначений в п. 5.11 цього договору та розміщена на сайті Товариства. У п. 2.9. договору визначено, що стандартний період – це період, який починається з наступного дня після закінчення строку пільгового періоду та/або нового пільгового періоду і діє до закінчення строку кредитування, якщо інше не визначено договором. За змістом п. 2.10 договору стандартна процентна ставка, визначена у п. 3.2.2. п. 3.2. цього договору застосовується в Стандартний період, який настає з наступного дня після закінчення строку Пільгового періоду. В такому випадку встановлюється стандартна процентна ставка в розмірі 3 % за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня Стандартного періоду. Згідно із п. 5.11 кредитного договору за даним договором в період, що вказаний в п. 3.2.1 договору (далі за текстом – «Пільговий період») діє пільгова процентна ставка, що вказана у п. 3.2.1 договору та розміщена на сайті Товариства, відповідно до якої: процентна ставка є фіксованою та складає 2 % в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 720%, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі; процентна ставка діє лише в Пільговий період. Строк пільгового періоду обирається клієнтом перед укладенням договору, у значенні від 1 до 30 днів. Якщо клієнт, з урахуванням вимог п. 3.3 цього договору, повторно обирає Пільговий період, такий період обирається до підписання Додаткового договору до цього договору між клієнтом та Товариством. Після закінчення строку Пільгового періоду – нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього договору. Таким чином між сторонами правочину погоджений строк кредитування до 22 грудня 2021 року, тобто протягом 90 днів, процентну ставку за користування кредитом в пільговий період, тобто протягом перших 30 днів користування кредитними коштами в розмірі 2%, та процентну ставку в розмірі 3%, яка застосовувалась під час стандартного періоду, який триває наступні 60 днів користування кредитними коштами. Як вбачається з умов кредитного договору та доданих до позовної заяви документів, строк кредитування не продовжувався та вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, понад визначений в п. 4.2. кредитного договору строк, позивачем не заявлялось. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 52647780, відповідачу 23 вересня 2021 року видано кредит у розмірі 10 000 грн. У період з 23 вересня по 22 грудня 2021 року йому нараховувалися відсотки за користування кредитом, розмір яких станом на 22 грудня 2021 року становив 24 000,00 грн. 30 січня 2022 року відповідач здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 500 грн, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості відповідача становить 25 500,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – заборгованість за тілом кредиту та 15 500,00 грн – заборгованість за відсотками. Щодо нарахування відсотків, звертає увагу на те, що відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021, зокрема згідно з п. 1.2. договору, пропозиція набирає чинності з 23 вересня 2021 року та діє до 23 годин 59 хвилин 22 грудня 2021 року, та п. 4.2. договору, у якому зазначено, що строк кредитування до 22 грудня 2021 року, тобто нарахування відсотків здійснювалося виключно в межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, вказані нарахування відповідають загальній вартості кредиту для споживача, що відображено у Додатку № 1 до договору – Графіку погашення боргу, який підписаний сторонами даного правочину. Так, відсотки у розмірі 6 000 грн були нараховані за період з 23 вересня по 23 жовтня 2021 року, протягом якого застосовувалась пільгова процентна ставка у розмірі 2 % на день, а відсотки у розмірі 18 000 грн – за період з 24 жовтня по 22 грудня 2021 року, протягом якого застосовувалась стандартна процентна ставка у розмірі 3 % на день. Отже, твердження відповідача щодо необхідності нарахування відсотків за користування кредитом лише в межах пільгового періоду, тобто протягом перших 30 днів користування кредитними коштами, не гуртуються на вимогах закону та не відповідають умовам Договору про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021 року. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується укладення кредитного договору строком на 90 днів зі сплатою відсотків за користування наданими відповідачу коштами протягом даного періоду. Таким чином, нарахування заборгованості за відсотками, здійснене первісним кредитором, повністю відповідає умовам укладеного договору, здійснене в межах строку кредитування, є таким, що ґрунтується на законних та договірних підставах, а відтак підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що відповідач не спростував розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надав альтернативного розрахунку заборгованості, а його заперечення зводяться виключно до формального та необґрунтованого заперечення позовних вимог, без наведення конкретних обставин чи доказів на їх підтвердження. Таким чином, розрахунок заборгованості, поданий позивачем, є належним, обґрунтованим та таким, що відповідає умовам договору і фактичним обставинам справи, а позовні вимоги – законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Натомість позиція відповідача спрямована виключно на уникнення виконання грошових зобов`язань, без надання суду жодних належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Крім цього зазначає, що надав разом із позовом усі необхідні докази отримання професійної правничої допомоги по справі, що підтверджують співмірність та справедливість витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, обсягом та ціною позову, а отже стягнення з відповідача витрат на професійну (правову) допомогу адвоката у розмірі 5 500,00 грн підлягають задоволенню.
У судове засідання представник позивача Чижик Я.В. не з`явилася, в електронній формі через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних в справі доказів, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечила. 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно -телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що 23 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 52647780, згідно умов якого Товариство надає кедит клієнту у розмірі 10 000 грн, з оплатою по процентній ставці, що вираховується в наведеному графіку згідно п. 3.2 цього договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити передбачені цим договором проценти у строки та на умовах даного договору.
За користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству стандартну процентну ставку у розмірі 3%. Стандартна процентна ставка застосовується у межах строку, визначеного у п. 4.2. цього договору та у межах нового стандартного періоду строку кредитування, якщо відбулось продовження строку кредитування за ініціативою клієнта.
Згідно п. п. 3.2.1. п. 3.2. договору строк кредитування передбачає пільговий період тривалістю 30 календарних днів з 23 вересня по 23 жовтня 2021 року, протягом якого застосовується пільгова процентна ставка (знижка) у розмірі 2%. 
Згідно п. п. 3.2.2 п. 3.2 договору стандартний період становить 60 календарних днів з 24 жовтня по 22 грудня 2021 року, протягом якого застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 3%.
Мета кредитування – задоволення власних потреб клієнта, що не суперечать чинному законодавству України та не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю. Клієнт зобов`язується використовувати кредит лише відповідно до мети кредитування, що вказана у цьому договорі.
Видача (надання) Товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені клієнтом у Особистому кабінеті, та, яка визначена клієнтом у якості Основної платіжної картки.
Клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки, що були нараховані за кредитом до 22 грудня 2021 року (далі за текстом – «строк кредитування») шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства.
Клієнт має право скористатись пільговою процентною ставкою повторно, якщо він сплатив проценти за користуванням кредиту не пізніше 3-ох днів після останнього дня попереднього Пільгового періоду. У такому випадку клієнт на сайті Товариства обирає наступний Пільговий період, у значенні від 1 до 30 днів. Після обрання клієнтом наступного Пільгового періоду, між Товариством та клієнтом підписується Додатковий договір до цього договору, в якому зазначають строк наступного Пільгового періоду та оновлений загальний строк кредитування. У цьому випадку зміни істотних умов договору набирають чинності з моменту підписання сторонами Додаткового договору до цього договору та Додатку № 1 до цього договору в новій редакції. На наступний Пільговий період розповсюджуються ті самі правила, що і на Пільговий період, визначений в п. 3.2.1. п. 3.2. цього договору. Після закінчення строку Пільгового періоду – нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього договору.
Клієнт має здійснювати погашення заборгованості за цим договором шляхом здійснення переказу у безготівковій формі на поточний рахунок Товариства у строк, передбачений цим договором. 
Нарахування процентів за кредитом провадиться кожного календарного дня на суму залишку кредиту. 
При частковому (неповному) поверненні суми кредиту, проценти за кредитом продовжують нараховуватись на залишок суми кредиту.
Датою сплати процентів за кредитом та/або повернення суми кредиту є день зарахування відповідної суми на поточний рахунок Товариства. 
За даним договором в період, що вказаний в п. 3.2.1 договору (далі за текстом – «Пільговий період») діє пільгова процентна ставка, що вказана у п. 3.2.1 договору та розміщена на Сайті Товариства, відповідно до якої: - процентна ставка є фіксованою та складає 2 % в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 720 %, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що Сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі; - процентна ставка діє лише в Пільговий період. Строк пільгового періоду обирається клієнтом перед укладенням договору, у значенні від 1 до 30 днів. Якщо клієнт, з урахуванням вимог п. 3.3 цього договору, повторно обирає Пільговий період, такий період обирається до підписання Додаткового договору до цього договору між клієнтом та Товариством. Після закінчення строку Пільгового періоду – нараховується стандартна процентна ставка, зазначена у п. 3.2.2. цього договору.
Клієнт зобов`язаний, зокрема: повністю повернути кредит відповідно до пункту 4.2 цього договору; використовувати кредит відповідно до його мети згідно пункту 3.4 цього договору; сплачувати Товариству проценти за користування кредитом відповідно до пунктів 3.1, 3.2 цього договору; виконувати умови Правил та договору. 
Цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 22 грудня 2021 року, але у будь-якому випадку до повного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором.
Встановлений цим договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Цей договір є електронним договором у розумінні Закону України «Про електронну комерцію», оформленим в електронній формі, складений українською мовою та має повну юридичну силу. 
Цей договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, використання якого допускає Закон України «Про електронну комерцію». 
Оскільки цей договір укладено (підписано) із дотриманням порядку, передбаченого Законом України «Про електронну комерцію», цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Оскільки, як зазначено у пункті 13.3 цього договору, цей договір прирівняно до договору, укладеного у письмовій формі, усі згоди/дозволи, що надаються Клієнтом за цим договором і виражені у цьому договорі, визнаються письмовими згодами/дозволами, тобто згодами/дозволами, наданими у письмовій формі.
Укладаючи цей договір, клієнт підтверджує, зокрема, що: ознайомився та погоджується з усіма умовами Правил та договору; укладає цей договір особисто, згідно зі своїм вільним волевиявленням, яке повністю відповідає внутрішній волі Клієнта як сторони цього договору, усвідомлює значення своїх дій, обізнаний із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, не діє під впливом тяжкої для себе обставини; йому надана інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», у повній відповідності з вимогами, що ставляться до порядку надання такої інформації. 
Одночасно з цим договором ОСОБА_1 підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту та невід`ємною його частиною. 
Згідно наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ірбіс» Довідки про ідентифікацію клієнта підтверджується, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований (2021-09-23 14:21:02) в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII: Акцепт оферти позичальником (підписання договору електронний підписом одноразовим ідентифікатором) для укладення договору № 52647780: Унікальний ідентифікатор (код підпису) – 929449; № моб./ел. адреса, на яку було відправлено персональний ідентифікатор – 0999637158; дата та час підписання - 9/23/2021; номер карти/маска карти – НОМЕР_1 .
Повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3152_251023173357 від 23 жовтня 2025 року підтверджується перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 23-09-2021 14:214:03 на суму 10 000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 110180448, призначення платежу: Зарахування 10 000 грн на картку НОМЕР_2 . 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням наведеного, суд встановив, що Договір про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021 року укладений сторонами (ТОВ «ФК «Ірбіс» та ОСОБА_1 ) в електронному вигляді за допомогою одноразових паролів -ідентифікаторів, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Будь-яких доказів, які б свідчили про протилежне, судом не встановлено. 
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) та інших, які враховуються судом при вирішенні спору.
Також встановлено, що 01 вересня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Ірбіс» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» (Фактор) укладено Договір факторингу № 01092025/01, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити Клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором. Сторони розуміють та погоджуються з тим, що операція відступлення Прав Вимоги за цим договором не є забезпечувальним відступленням. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту. Разом з Правом вимоги до Фактора переходять всі інші права та обов`язки Клієнта за Кредитним договором. Перехід Права вимоги: Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру прав вимог за Договором факторингу № 01092025/01 від 01 вересня 2025 року та Витягу із Додатку № 1 до цього ж договору факторингу, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Договором №52647780 від 23 вересня 2021 року на загальну суму 25 500 грн, з яких: 10 000 грн – сума заборгованості за тілом та 15 500 грн – сума заборгованості за відсотками.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Крім цього суд встановив, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе зобов`язання, а саме не проводив платежі для погашення заборгованості, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 25 500,00 грн, з яких: 10 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 15 500 грн – заборгованість за відсотками.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання за договором, у добровільному порядку суму боргу не повернув, суд вважає, що позовна заява про стягнення заборгованості є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Що стосується заперечень, висловлених відповідачем у письмовому відзиві, то суд вважає такі необґрунтованими, спрямованими на ухилення від виконання взятих на себе кредитних зобов`язань та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи. 
Так, зокрема, твердження відповідача про необхідність нарахування відсотків у розмірі 2% протягом пільгового періоду, який становить 30 днів, та відсутність пролонгації повністю спростовується самим договором, згідно якого строк кредитування становить 90 днів, до 22 грудня 2021 року. 
Твердження відповідача про нарахування заборгованості після завершення строку кредитування є помилковим, оскільки з наявного у матеріалах справи Розрахунку заборгованості чітко видно, що такий проведено за період з 23 вересня по 22 грудня 2021 року, тобто у межах строку. 
При цьому суд зазначає, що сплачені відповідачем 30 січня 2022 року кошти у розмірі 8 500 грн уже були враховані під час формування заборгованості як списані (погашені) суми. Відтак їх повторне віднімання при здійсненні відповідачем власного розрахунку призводить до подвійного врахування зазначених платежів та викривляє фактичний розмір заборгованості.
Також з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем (з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5 500 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог.
При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, та відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до наявних у матеріалах справи Договору № 39493634/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2026 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» та ФОП ОСОБА_2 , Акту надання послуг на підтвердження факту надання правової допомоги від 16 лютого 2026 року, Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних Лівак І.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Позика» щодо стягнення кредитної заборгованості від 16 лютого 2026 року встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги загальною вартістю 5 500 грн.
ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.
Суд, визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що за результатами розгляду цієї справи підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», виходить з принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг позивачу, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру та приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» з 5 500 грн до 3 000 грн.
Керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 6, 205, 207, 509, 510, 524, 526, 527, 530, 533, 536, 626, 628, 630,638, 639, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 133, 141, 258-259, 265 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 52647780 від 23 вересня 2021 року в розмірі 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн 00 коп, з яких 10 000 грн 00 коп – заборгованість за тілом кредиту та 15 500 грн 00 коп – заборгованість за відсотками.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика», код ЄДРПОУ 39493634; місцезнаходження: 07406 Київська область м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1.
Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

  	Головуючий:	Ганько І. І.