Справа № 420/12527/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В.,
розглянув в порядку письмового провадження в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 03.03.2026 року

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
Визнати протиправною та скасувати постанову Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП №79497982 від 03.03.2026 року про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 в розмірі 5100 грн.
В обґрунтування адміністративного позову представник позивача зазначає, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, що утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України та фінансується за рахунок і в межах коштів державного бюджету. Через відсутність належного фінансування Збройних Сил України, пов`язаною з необхідністю вирішення в першу чергу завдань по забезпеченню фінансування витрат на ведення бойових дій та утримання військ, залучених до відбиття збройної агресії російської федерації проти України, а також через затримку з фінансуванням на виконання судових рішень, пов`язану з веденням військового стану в Україні, своєчасність виплати здійснено не було. Представник позивача вказує, що боржник у межах своїх повноважень рішення суду виконав.
Ухвалою суду від 06.05.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст.268-272, 287 КАС України та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 20.05.2026 року.
Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Відповідно до рішення № 420/1756/24 від 17.09.2025 ,що видав Одеський окружний адміністративний суд, Військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року в розмірі 220 094,31 грн., однак станом на 19.05.2026 року вимоги виконавчого документу тобто судового рішення боржником в повному обсязі не виконуються. Військова частина НОМЕР_1 , на думку представника відповідача, навмисно затягує виконання покладених на них вимог, шляхом подання позовних заяв до суду. В свою чергу, державним виконавцем Іксар К.О здійснюються виконавчі дії відповідно до посадових обов`язків та вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Від позивача 20.05.2026 року надійшли письмові пояснення про те, що ним не отримувалася постанова про відкриття виконавчого провадження.
Позивач, відповідач та третя особа у судове засідання, призначене на 05.05.2026 року не з`явилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи неявку сторін, справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 9 ст. 205 КАС України.
Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2025 року у справі № 420/1756/24, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати відповідно до положень статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року в розмірі 220 094 грн. 31 коп. (двісті двадцять тисяч дев`яносто чотири гривні 31 копійки). 
В іншій частині позовних вимог -відмовлено.
17.09.2025 року Одеським окружним адміністративним судом ОСОБА_1 видано виконавчий лист у справі № 420/1756/24.
12.11.2025 головним державним виконавцем Іксар К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 79497982 з примусового виконання виконавчого листа № 420/1756/24 про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 09.10.2018 року по 23.12.2023 року в розмірі 220 094 грн. 31 коп. (двісті двадцять тисяч дев`яносто чотири гривні 31 копійки). У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.
Також, 12.11.2025 року головним державним виконавцем Іксар К.О. направлено до ВЧ НОМЕР_1 вимогу № 195608 про надання інформації щодо стану виконання рішення суду у справі № 420/1756/24.
У відповідь на вказану вимогу ВЧ НОМЕР_1 направила на адресу головного державного виконавця Іксар К.О. лист від 05.03.2026 року № 479, в якому вказано, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня, що утримується за рахунок кошторису Міністерства оборони України та фінансується за рахунок і в межах коштів державного бюджету через Казначейську службу України. Військовою частиною НОМЕР_1 вживаються усі заходи щодо добровільного виконання судового рішення, яке винесене на користь позивача ОСОБА_1 (справа №420/1756/24). Відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту» начальником ФЕС кожного місяця подаються до відповідного фінансового органу заявки - розрахунки на фінансування для виплати виконання судових рішень. Станом на день надання відповіді у військовій частині НОМЕР_1 відсутнє фінансування на виконання судових рішень. Крім того, військова частина НОМЕР_1 не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження №79497982 від 12.11.2025.
Проте, 03.03.2026 року головним державним виконавцем відділу Іксар К.О. на підставі статей 63, 75 Закону винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на Військову частину НОМЕР_1 за невиконання відповідного рішення суду. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про виконавче провадження”, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно ч.1 ст.18 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії..
У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Таким чином, примусове виконання рішення суду за приписами вказаного Закону розпочинається прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч.6 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України визначає, що в разі якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу цього Кодексу для відповідного року.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. (для юридичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі – 10200,00 грн.
При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Згідно з ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
З огляду на матеріали справи, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/1756/24, яке набрало законної сили, не виконано позивачем у повному обсязі.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту отримання позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження. Наданий відповідачем список рекомендованих листів не засвідчений посадовою особою поштового зв`язку, не містять фіскальних чеків про оплату поштових відправлень.
При цьому, з огляду на приписи ЗУ «Про виконавче провадження», штраф на боржника накладається у разі невиконання без поважних причин рішення суду, тоді як, у даному випадку, рішення суду не виконано у зв`язку із прийняттям підзаконного нормативно-правового акту, який визначає певний порядок та послідовність виконання рішень судів про стягнення пенсійних виплат.
Крім цього, поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
З матеріалів справи вбачається, що ВЧ НОМЕР_1 вчинялися дії з метою виконання рішення суду у справі № 420/1756/24, зокрема: сформовано та направлено 06.12.2025 року до забезпечувального фінансового органу основну заявку-розрахунок на фінансування, у тому числі, виконання рішень судів. 
Невиплата нарахованих грошових коштів обґрунтовується позивачем відсутністю відповідних бюджетних асигнувань, що на думку суду, є поважною причиною неповного виконання рішення суду.
При цьому, суд наголошує, що головним державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафу взагалі не надано вмотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними, як і не вказано в якій частині не виконано судове рішення.
Суд також, враховує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, в постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а та від 21.08.2019 у справі №754/3105/17, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Враховуючи викладене, суд робить, що позовні вимоги ВЧ НОМЕР_1 належать до задоволення.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки позивач у справі є суб`єктом владних повноважень, судові витрати з відповідача на користь позивача не стягуються. 
Таким чином, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до задоволення.
Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 94, 205, 243, 245, 246, 250, 263, 268-272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 03.03.2026 року.
Визнати протиправною та скасувати постанову Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ВП №79497982 від 03.03.2026 року про накладення штрафу на Військову частину НОМЕР_1 в розмірі 5100 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Позивач – Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
Відповідач - Хаджибейський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (65036, Одеська обл., місто Одеса, вул.Старицького, будинок 10А ЄДРПОУ 41405463).
Третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Повний текст рішення суду складений та підписаний судом 22.05.2026 року.

Суддя Н.В. Бжассо