Справа № 136/2425/25
провадження № 2/136/948/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року      м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Козаченко А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ»), в інтересах якого діє представник Какун Анна Станіславівна, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором №831361235 від 17.09.2019 в розмірі 16734,00 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 10734 грн - сума заборгованості за відсотками, та судові витрати в сумі 
3 028,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 17.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та відповідачем було укладено кредитний договір №831361235, який був укладений у вигляді електронного документа із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору позики відповідач не виконала своїх зобов`язань, та має непогашену заборгованість за кредитним договором №831361235 в розмірі 16734,00 грн.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №831361235.
Надалі, 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до додатку до договору факторингу позивачем набуто право кредитної вимоги за кредитним договором №831361235 в розмірі 16734,00 грн, з яких: 6000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту), 
10734 грн - сума заборгованості за відсотками .
Всупереч ст. 1082 ЦК України відповідачка не сплатила позивачу вказаної суми боргу. Таким чином, оскільки за вищевказаним кредитним договором сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вказаного договору на таких умовах шляхом підписання його за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому після отримання за договорами факторингу позивачем прав кредитної вимоги, позивач має право стягнути з відповідача суму кредиту в загальному розмірі 16734,00 грн.
Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду.
Ухвалою суду від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.
За відомостями Відділу адресно-довідкової УДМС України у Вінницькій області та Липовецької міської ради, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в 2012 році змінила прізвище на ОСОБА_3 . Що також підтверджується відповіддю №2199480 від 31.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру.
Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.
Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 17.09.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №831361235 (далі- Договір) в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. 
За умовами цього договору позикодавець зобов`язувався передати позичальнику 6000,00 грн на погоджений сторонами строк 30 днів. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,43 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 521,95 % річних.
Відповідно до п. 1.6 Договору розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків (а.с. 6 на звороті), який є невід`ємною частиною цього Договору.
Доказів щодо перерахування ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок та в інтересах відповідача ОСОБА_2 по вказаним ним реквізитам грошових коштів в сумі 6000 грн на виконання умов договору кредиту, суду не надано. Не надано і детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього.
У долученому до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором №831361235 від 17.09.2019 зазначено розмір заборгованості (сума відступленої грошової вимоги), сума заборгованості по основному боргу та заборгованість по відсоткам (а.с. 11). 
Слід зазначити, що вказаний розрахунок складений за період з 28.05.2020 по 31.10.2025, тобто після відступлення права вимоги, правонаступником ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» без долучення будь-яких первісних бухгалтерських документів. Тому на думку суду, сам по собі наданий розрахунок заборгованості, який виконувався представником позивача, не може слугувати доказом виникнення та існування між первісним кредитором та відповідачем кредитних відносин та наявності заборгованості з наведених вище причин.
Крім того, відповідно до кредитного договору №831361235 від 17.09.2019 сума заборгованості складає 16734,00 грн. Утім позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення основної суми богу в сумі 6000 грн, як і заборгованості по відсотках у сумі 10734 грн, про що було зазначено вище.
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги. Суду надані лише копії першої та останньої сторінок даного договору, також не долучені копії додатків, значених у п. 12 договору.
Надалі, 03.01.2019 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20190103, відповідно до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Суду надано копію договору не в повному обсязі, не долучено додатків, значених у п. 12 договору. 
Позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» до позовної заяви надано лише витяг з реєстру прав вимоги №8 від 28.05.2020 до Договору факторингу №20190103 від 03.01.2019, утім не надано витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018.
Враховуючи наведене, позивачем не надано суду доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №831361235 від 17.09.20 19 в розмірі 16734 грн до ОСОБА_2 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Відповідно до запиту суду щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Липовецької міської ради отримано відповідь, що згідно даних з реєстру територіальної громади/Єдиного державного демографічного реєстру,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Правовідносини, що виникли між сторонами, урегульовані нормами ЦК України та умовами укладених між сторонами договорів.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст. 215 ЦК України).
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №668/7544/15-ц зазначено, що за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України).
Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (п.1, п.2 ч.1 ст. 264 ЦПК України).
Суд, дослідивши зібрані докази, встановив, що попри поданий представником позивача кредитний договір №831361235 від 17.09.2019, розрахунок заборгованості, а також договорів факторингу, укладені між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та позивачем, доказів, які могли б надати суду можливість встановити дійсний стан взаєморозрахунків між сторонами та взагалі наявність чи відсутність будь-якої заборгованості і якими могли б слугувати доказами, зокрема виписки по рахунку у формі, встановленій НБУ, суду не надано.
Разом з цим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження позовних вимог не надано суду і доказів перерахування відповідачеві або в його інтересах грошових коштів на виконання первісним кредитором, укладеного з відповідачем кредитного договору.
Суд вважає, що сам лише кредитний договір без банківської виписки на підтвердження отримання позичальником коштів від кредитора, детального розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором з урахуванням періоду кредитування, процентної ставки та внесених відповідачем платежів (за їх наявності), як і будь-яких первинних бухгалтерських документів на підтвердження цього, жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором позики, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була у межах строку кредитування. За таких обставин суд не має змоги встановити факт наявності боргового зобов`язання та його розміру. 
Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №831361235 від 17.09.20 19 від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за наведених вище обставин.
Суд зауважує, що додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача не можуть бути підтвердженням існування його заборгованості перед позивачем, оскільки ці розрахунки не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п.61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018.
На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положення.
За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором №831361235 від 17.09.2019, а відсутність в матеріалах справи первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником ко штів у кредит, але і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстав та порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх неналежними та недостатніми, оскільки вони не підтверджують існування обставин на які посилається позивач і з них не можна встановити заборгованість відповідача.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі матеріалів, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.
Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 16734 грн, не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок.
Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" (місцезнаходження: бульвар вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, ЄДРПОУ - 35625014) до  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вру  чено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець