ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 688/198/23
Провадження № 22-ц/820/990/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Дубова М.В.,
 
за участю прокурора Ткачук Н.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року (суддя Стаднічук Н.Л.) за позовом керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Михайлюцької сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності та реєстрації в Державному земельному кадастрі,
в с т а н о в и в:
У січні 2023 року керівник Шепетівської окружної прокуратури звернувся до Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в інтересах держави в особі Михайлюцької сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності та державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
В обґрунтування наведених вимог зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23634-СГ від 12.09.2016 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення з для ведення фермерського господарства (01.02) на вид для ведення особистого селянського господарства (01.03) та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
Надалі, в Державному реєстрі речових прав без будь-яких правових підстав зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . В подальшому, ОСОБА_1 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1248 від 23.11.2016. Згодом, ОСОБА_3 здійснено об`єднання вказаної земельної ділянки з іншими земельними ділянками, та новоствореній земельній ділянці, площею 6 га, присвоєно новий кадастровий номер 6825584600:07:051:0248,за яким її 11.04.2018 зареєстровано в Державному земельному кадастрі.
Посилався на те, що спірна земельна ділянка, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, вибула з державної власності незаконно з огляду на те, що розпорядженням Шепетівської РДА №404/2010-р від 29.10.2010 затверджено проєкт консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Шепетівського району, який розроблено на замовлення Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області, за яким із активного господарського обігу вилучено 40 га сільськогосподарських угідь (пасовища), які розташовані на території Михайлюцької сільської ради з метою здійснення їх консервації шляхом заліснення. Однак, за наявності прямої заборони зміни цільового призначення земельної ділянки та використання для цілей, не пов`язаних із консервацією, ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області на підставі наказу затверджено документацію із землеустрою із зміною цільового призначення земельних ділянок та надано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку на території Михайлюцької сільської ради, яка знаходяться в межах земель, які підлягають консервації шляхом заліснення.
Оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави не з його волі на підставі незаконного рішення державного органу, якому держава делегувала повноваження щодо розпорядження землями державної власності, то відновлення права держави на неї слід здійснювати шляхом її витребування від набувача, ОСОБА_3 . Факт об`єднання ОСОБА_3 земельних ділянок, у результаті якого земельна ділянка, площею 2га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, увійшла до складу новоутвореної земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, площею 6 га, не перешкоджає витребуванню земельної ділянки в тих же координатах, межах та конфігурації, що і земельна ділянка, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210.
Враховуючи наведене, на теперішній час територіальні органи Держгеокадастру позбавлені права на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які в силу закону перейшли до комунальної власності. Відповідно, власником земель сільськогосподарського призначення за межами Михайлюцької сільської ради (Михайлюцька ОТГ) є територіальна громада в особі Михайлюцької сільської ради. А тому, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню на користь територіальної громади в особі Михайлюцької сільської ради Шепетівського району.
Зазначив, що належним додатковими способами захисту інтересів позивача є також заявлення вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, а також про скасування у Державному земельному кадастрі її державної реєстрації.
З урахуванням заяви про зміну предмета позову, прокурор просив суд визнати незаконним (недійсним) наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23634-СГ від 12.09.2016, яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення з для ведення фермерського господарства (01.02) на вид для ведення особистого селянського господарства (01.03) та надано у власність ОСОБА_2 , площею 2 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1037027668255); витребувати у ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради земельну ділянку, площею 1,8573 га, яка розміщена в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, площею 6 га, скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі підлягає встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, що була передана у власність ОСОБА_2 , з земельною ділянкою, що була вилучена з обігу з метою консервації на підставі розпорядження Шепетівської РДА № 404/2010-р від 29 жовтня 2010 року.
Натомість, прокурор чи позивач з клопотанням про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи не зверталися. Наданий прокурором т.з. «збірний кадастровий план», який був виготовлений інженером-землевпорядником ОСОБА_4 на підставі постанови слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Ковальчука А.В. від 22 грудня 2022 року у кримінальному провадженні № 42022242250000062 та на підставі якого встановлено порушення відповідачами земельного законодавства, не є належним та допустимим доказом накладення (перетинання) земельних ділянок у даній справі, оскільки отриманий в порядку, не передбаченому законодавством.
Виготовлення збірного кадастрового плану на замовлення слідчого у кримінальному провадженні не передбачено законодавством.
Прокурор та позивач не надали належних і допустимих доказів на підтвердження того, що при передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23634-СГ від 12 вересня 2016 року, було передано частину земельної ділянки, яка підлягає консервації, в зв`язку з чим така земельна ділянка підлягає витребуванню у добросовісного набувача.
В апеляційній скарзі перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248, площею 6 га, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248 та задовольнити позовні вимоги в цій частині.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що розпорядженням Шепетівської районної державної адміністрації №404/2010-р від 29.10.2010 затверджено проєкт землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Шепетівського району. В розробленому ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проєкті землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Шепетівського району наведені основні характеристики, показники та причини віднесення обстеження земель до малопродуктивних і деградованих земель.
Відповідно до проекту землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель прийнято рішення про вилучення із активного господарського обігу на території Михайлюцької сільської ради 40 га сільськогосподарських угідь (пасовища) та здійснення їх консервації шляхом заліснення, термін консервація постійний.
Посадовою особою ДП «Центр державного земельного кадастру Хмельницької регіональної філії проведено відповідну накладку та виготовлено збірний кадастровий план.
Відповідно до збірного кадастрового плану 1,8573 га земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, накладається на межі земель, які підлягають консервації шляхом заліснення.
Таким чином, на момент прийняття Головним управлінням Держтеокадастру Хмельницькій області наказу № 22-23634-СГ від 12.09.2016 про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, вона знаходилась в межах малопродуктивних, деградованих земель на території Михайлюцької сільської ради, яку було вилучено з сільськогосподарського обороту та підлягала консервації шляхом заліснення.
За таких умов, наказ Головного управління Держгеокадастру Хмельницькій області № 22-23634-СГ від 12.09.2016 суперечить вимогам закону, оскільки фактично на час проведення консервації земель законом забороняється зміна цільового призначення земельної ділянки та ведення будь-якої діяльності, окрім передбаченої проектами консервації земель, а даним наказом змінено цільове призначення земельної ділянки та передано у приватну власність земельну ділянку, на якій заборонено ведення іншої діяльності, окрім передбаченої проєктами консервації земель.
Вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у позові дійшов помилкових висновків про те, що «збірний кадастровий план», наданий прокурором, не є належним та допустимим доказом, оскільки отриманий в порядку, який не передбачений законодавством, так як виготовлення збірного кадастрового плану на замовлення слідчого у кримінальному провадженні не передбачено законодавством. Оскільки, залучення слідчим спеціаліста для складання збірного кадастрового плану з метою підтвердження чи спростування факту накладення земельних ділянок відповідає вимогам ст. 71 КПК України, якою передбачена можливість залучення спеціаліста не лише для складання висновку, а і для проведення інших процесуальних та слідчих дій.
Отже, збірний кадастровий план наданий прокурором є належним та допустимим доказом щодо накладення частини земельної ділянки на землі, що підлягають консервації, в свою чергу, відповідач жодних доказів відсутності накладення спірної земельної ділянки на землі, що підлягають консервації, не надав.
Крім того, звертає увагу, що судом не надано оцінку доводам прокурора про незаконність набуття ОСОБА_1 прав на земельну ділянку, а саме на те що, відсутні рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує, що звертаючись до суду із позовною заявою про визнання недійсним наказу, витребування земельної ділянки, позивачем не доведено факту порушення прав держави в особі Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області зі сторони відповідачів, що, в свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви. Зазначає, що позивачем жодним належним та допустимим доказом не доведено відповідний факт накладення спірної земельної ділянки, яка належать на праві власності ОСОБА_3 , на межі земель, які підлягають консервації шляхом заліснення, що свідчить про невмотивованість та необґрунтованість вимоги про витребування у відповідача належної останній на праві власності земельної ділянки. Тому відсутні правові підстави для її витребування у добросовісного набувача ОСОБА_3 .
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задоволено.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки скасовано та ухвалено в цих частинах нове судове рішення.
Витребувано у ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області земельну ділянку, площею 1,85573 га, що розміщена в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, що ввійшла до складу земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 6 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, площею 6 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У мотивувальній частині свої постанови суд касаційної інстанції зауважив, що суди встановили, що відповідно до збірного кадастрового плану, земельна ділянка кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, площею 1,8573 га накладається на межі земель, що підлягають консервації шляхом заліснення, що підтверджується матеріалами справи; вказане є належним та достовірним доказом у цій справі, відповідно до якого спірна земельна ділянка, площею 1,8573 га, яка увійшла до земельної ділянки, кадастровий номер до об`єднання 6825584600:07:051:0210, накладається на межі земель, що підлягають консервації шляхом заліснення; враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що на час винесення наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-23634-СГ від 12 вересня 2016 року, про передачу ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, земельна ділянка, площею 1,8573 га, відносилась до малопродуктивних деградованих земель державного фонду на території Михайлюцької сільської ради та підлягала консервації шляхом заліснення, а тому зазначений наказ є незаконним; також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що належним способом захисту у цій справі є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки, проте не врахував, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявленням щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Поза увагою суду залишилось те, що, вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, необхідно оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна; суд не надав оцінки добросовісності поведінки ОСОБА_5 щодо набуття спірної земельної ділянки у власність.
За таких обставин передчасним є висновок суду апеляційної інстанції щодо задоволення позову керівника Шепетівської окружної прокуратури про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до частин 4, 5 статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Відповідно до часини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в частині позовних вимог керівника Шепетівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Михайлюцької сільської ради про витребування земельної ділянки, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248, площею 6 га, скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248, в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.
В судовому засіданні прокурор Ткачук Н.С. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат Савченко О.В. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. представник Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що розпорядженням Шепетівської районної державної адміністрації (далі - Шепетівська РДА) від 05 серпня 2010 року № 293/2010-р надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо консервації малопродуктивних, деградованих і непридатних для сільськогосподарського використання земель (шляхом заліснення) Державному підприємству «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») на території Михайлюцької сільської ради, орієнтовною площею 40,00 га.
Розпорядженням Шепетівської РДА від 29 жовтня 2010 року № 404/2010-р затверджено проект землеустрою щодо консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Михайлюцької сільської ради площею 40,00 га, який розроблено на замовлення ГУ Держкомзему у Хмельницькій області. Зокрема, із активного господарського обігу вилучено 40,00 га сільськогосподарських угідь (пасовища), які розташовані на території Михайлюцької сільської ради з метою здійснення їх консервації шляхом заліснення.
В розробленому ДП «Хмельницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» проекті землеустрою щодо консервації деградованих і малопродуктивних земель на території Шепетівського району наведені основні характеристики, показники та причини віднесення обстежених земель до малопродуктивних і деградованих земель.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 12 вересня 2016 року № 22-23761-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним цільовим призначенням - землі сільськогосподарського призначення; змінено вид цільового призначення земельної ділянки з «для ведення фермерського господарства (01.02)» на «для ведення особистого селянського господарства (01.03)» та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,00 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
На підставі вказаного наказу 23 листопада 2016 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Стожик Н.В. зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно.
23 листопада 2016 року ОСОБА_1 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницьк4ої області Стожик Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №128.Надалі ОСОБА_7 вказану земельну ділянку продала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року за № 2188.
Вказану земельну ділянку було об`єднано з іншими земельними ділянками на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, виготовленої Приватним підприємством «Поділляінвентарбюро» від 26 березня 2018 року, та новоствореній земельній ділянці, площею 6 га, присвоєно кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
В межах досудового розслідування кримінального провадження № 42022242250000062 від 15 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 364, частиною 2 статті 366 КК України, постановою слідчого Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області від 22 грудня 2022 року залучено спеціалістів Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» з метою встановлення факту перебування спірної земельної ділянки в межах земельної ділянки, яка відведена для консервації шляхом заліснення відповідно до проєкту консервації деградованих та малопродуктивних земель на території Шепетівського району, затвердженого розпорядженням Шепетівської РДА №404/2010-р від 29 жовтня 2010 року.
На виконання вказаної постанови, посадовою особою ДП «Центр Державного земельного кадастру» Хмельницької регіональної філії інженером-землевпорядником ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника 3014836 від 25.122021 року) проведено відповідну накладку та виготовлено збірний кадастровий план
Відповідно до збірного кадастрового плану, земельна ділянка, кадастровий номер 6825584600:07:051:0210, площею 1,8573 га накладається на межі земель, що підлягають консервації шляхом заліснення.
Листом від 30 листопада 2022 року №54-9334 Шепетівська окружна прокуратура повідомила Михайлюцьку сільську раду про те, що є підстави для звернення до суду з позовом про витребування спірної земельної ділянки в комунальну власність.
Михайлюцька сільська рада в листі від 08 грудня 2022 року №01-20/654 повідомила, що заходи представницького характеру за даним фактом вживатися не будуть, оскільки відсутні кошти на сплату судового збору. Також зазначила що посада юриста у сільській раді є вакантною, просила Шепетівську окружну прокуратуру бути представником в здійснені відповідних функцій по відповідному питанню у суді.
Відповідно до листа від 06.02.2026 року №10/18 Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210 перебуває земельна ділянка площею 1,7958 га, що накладається на землі консервації з наступними координатами поворотних точок :
№1 Х-5 559 112,960, Y-2 361 431,687 довжина 200,355 метрів;
№2 Х-5 559 273,938, Y-2 361 550 969 довжина 69, 451 метрів;
№3 Х-5 559 232,552, Y-2 361 606,742 довжина 30,371 метрів;
№4 Х-5 559 214,454, Y-2 361 631,132 довжина 200,356 метрів;
№5 Х-5 559 053,475, Y-2 361 511,850 довжина 99,823 метрів.
Згідно з актом огляду земельної ділянки, складеним начальником відділу юридичних, земельних питань комунальної власності та благоустрою Савчук Т.Р., спеціалістами відділу юридичних, земельних питань комунальної власності та благоустрою Галайко Л.М., Макаровим Н.М. від 15.04.2026 року, проведено обстеження земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, яка увійшла до новоствореної земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248. В акті зафіксовано, що обстежувана земельна ділянка розміщена на земельній ділянці площею 40 га, яка відповідно до проекту землеустрою віднесена до законсервованих деградованих та малопродуктивних земель. Вигляд даної земельної ділянки та ділянок, що знаходяться навколо обстежуваної ділянки незадовільний, свідчить про тривалу, багаторічну відсутність обробітку землі. Ділянки є перезволожені та заболочені. На ділянці ростуть хвойно-листові самозасіви, непрохідні чагарники крушини та верби, рослини осоки, волосінь, мох, очерет та інші.
За висновком земельної-технічної експертизи від 11 грудня 2025 року №94/25-26, проведеної у кримінальному провадженні №42022242250000062, земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, загальною площею 2 га, накладається (нашаровується) на межі земельної ділянки площею 40 га, яка законсервована під заліснення та виведена з сільськогосподарського обігу, площа накладення становить 1,7958 га.
Відповідно до частина перша статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно з якими власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 164 ЗК України охорона земель включає консервацію деградованих і малопродуктивних сільськогосподарських угідь.
Статтею 1 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що консервація земель полягає у припиненні господарського використання на визначений термін та залуження або залісення деградованих і малопродуктивних земель, господарське використання яких є екологічно та економічно неефективним, а також техногенно забруднених земельних ділянок, на яких неможливо одержувати екологічно чисту продукцію, а перебування людей на цих земельних ділянках є небезпечним для їх здоров`я.
Відповідно до вимог частини другої статті 171, статті 172 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до малопродуктивних земель відносяться сільськогосподарські угіддя, ґрунти яких характеризуються негативними природними властивостями, низькою родючістю, а їх господарське використання за призначенням є економічно неефективним.
Консервації підлягають деградовані і малопродуктивні землі, господарське використання яких є екологічно небезпечним та економічно неефективним. Консервація земель здійснюється шляхом припинення їх господарського використання на визначений термін та залуження або заліснення. Консервація земель здійснюється за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на підставі договорів з власниками земельних ділянок. Порядок консервації земель встановлюється законодавством України.
Частиною четвертою статті 172 ЗК України передбачено, що порядок консервації земель встановлюється законодавством України.
Пунктом 2 Порядку консервації земель, затвердженого наказом Міністерство аграрної політики та продовольства України від 26 квітня 2013 року № 283 «Про затвердження Порядку консервації земель» (далі - Порядок консервації земель), у редакції, чинній на час прийняття спірного наказу визначено, що консервація земель здійснюється шляхом припинення їх господарського використання на визначений строк та залуження або заліснення. Консервація земель здійснюється за наявності: порушення поверхні земельних ділянок внаслідок землетрусів, зсувів, карстоутворення, повеней; еродованих земель, перезволожених земель з підвищеною кислотністю або засоленістю та ґрунтів, забруднених хімічними речовинами й іншими видами забруднень, небезпечних для здоров`я людей; малопродуктивних земель, ґрунти яких характеризуються негативними природними властивостями, низькою родючістю; радіаційно небезпечних, радіоактивно забруднених земель або забруднених важкими металами та іншими хімічними елементами.
Пунктом 4 Порядку консервації земель передбачено, що консервація земель, які перебувають у власності чи користуванні юридичних або фізичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок і землекористувачів. Якщо на земельні ділянки, які підлягають консервації, не оформлено право власності або користування, подання про їх консервацію здійснюється за ініціативою уповноваженого органу.
Згідно пунктами 17, 18, 20 Порядку консервації земель після закінчення строку консервації земель, визначеного проектом консервації, на підставі заяви власника земельної ділянки або землекористувача чи з власної ініціативи уповноважений орган в місячний строк створює комісію з обстеження законсервованих земель в натурі (на місцевості). Комісія проводить обстеження законсервованих земель у натурі (на місцевості) і вносить до уповноважених органів пропозицію щодо повернення земель до попереднього використання, продовження строків консервації або інші пропозиції, направлені на їх раціональне та екологічно безпечне використання. На час проведення консервації земель забороняється зміна цільового призначення земельної ділянки та ведення будь-якої діяльності, крім передбаченої проектами консервації земель.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до положень статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року в справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19)).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210 у порядку приватизації, а ОСОБА_1 відчужила її за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 , яка об`єднала цю ділянку з іншими земельними ділянками, внаслідок чого була утворена земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248.
Виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння, до ОСОБА_3 спочатку перейшло право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, включаючи право володіння та розпорядження, а потім це право на новоутворену земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248.
ОСОБА_1 не мала права розпоряджатися земельною ділянкою з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, оскільки ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210 у порядку приватизації, крім того частина землі, площею 1,7958 га, накладається на земельну ділянку, яка підлягала консервації шляхом заліснення та перебувала у володінні Михайлюцької сільської ради.
Колегія суддів враховує, що для вирішення подібних спорів, зокрема, щодо розмежування земельної ділянки на спірну та безспірну її частини, відповідні частини мають бути ідентифіковані, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі, зокрема, на підставі висновку експерта (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19).
Наданий прокурором 06.02.2026 року збірний кадастровий план земельних ділянок та висновок земельної-технічної експертизи від 11 грудня 2025 року №94/25-26, згідно з яким земельна ділянка з кадастровим номером №6825584600:07:051:0210 накладається (нашаровується) на межі земельної ділянки, яка законсервована під заліснення та виведена з сільськогосподарського обігу, площа накладення становить 1,7958 га є належними та допустимими доказами. 
Колегією суддів визначено, що неподання їх суду першої інстанції було зумовлено причинами, що об`єктивно не залежали від позивача.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що у випадку протиправного об`єднання відповідачем спірної земельної ділянки з іншими ділянками та, відповідно, утворення нового об`єкту речових прав, правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, яка перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2025 року у справі №911/906/23).
Як встановлено вище, частина земельної ділянки, з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210, площею 1,7958 га, якою ОСОБА_1 не мала права розпоряджатися, увійшла до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248, площею 6 га, яка належить ОСОБА_3 .
Станом на час подання позову земельна ділянка, яка незаконно вибула у власність ОСОБА_3 , як об`єкт майнових прав припинила своє існування, оскільки вона увійшла до земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:051:0248, тому для виконання рішення про витребування спірної земельної ділянки потрібно також вирішити питання про припинення речового права на об`єднану земельну ділянку та про скасування її державної реєстрації.
З огляду на зазначене, у ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради слід витребувати земельну ділянку площею 1,7958 га, що розміщена в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, яка має п`ять поворотних точок відповідно, з наступними координатами:
№1 Х-5 559 112,960, Y-2 361 431,687 довжина 200,355 метрів;
№2 Х-5 559 273,938, Y-2 361 550 969 довжина 69, 451 метрів;
№3 Х-5 559 232,552, Y-2 361 606,742 довжина 30,371 метрів;
№4 Х-5 559 214,454, Y-2 361 631,132 довжина 200,356 метрів;
№5 Х-5 559 053,475, Y-2 361 511,850 довжина 99,823 метрів.
Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2026 року у справі № 688/198/23 скасувавши постанову Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року, передавши справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про витребування спірної земельної ділянки у заявника, не здійснив оцінки критеріїв сумісності заходу втручання у мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року (далі Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.
Перший протокол із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) ЄСПЛ, яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.
У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.
Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
У справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_3 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.
Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади або органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної або комунальної власності.
Прийняття рішення про передачу земель державної або комунальної власності в приватну власність позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі державної або комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади або органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).
Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної або комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.
У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_2 незаконно приватизував земельну ділянку, а ОСОБА_1 відчужила її за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 .
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення Прокурора до суду з вимогою про витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної (комунальної) власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну (комунальну) власність землі, що незаконно вибула з такої власності.
Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності», як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, ЄСПЛ визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Таким чином, Конвенція гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Рішеннями ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» закріплені принципи застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.
У пункті 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
З огляду на викладене, принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування з приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які необхідно з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.
Також ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка цієї особи.
У постанові від 22 січня 2025 року у справі №446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначені вище гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки. Тоді як недобросовісна поведінка набувача майна у приватну власність чи як його, так і відчужувача відповідного майна, не є набуттям права приватної власності під впливом помилки органу влади та не зумовлює таке набуття. Більше того, повернення власникові майна від недобросовісної особи не може становити для останньої індивідуальний і надмірний тягар (див. пункти 257, 258 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21). У такій категорії справ, досліджуючи, чи добросовісно діє особа набувач майна, суду слід з`ясувати, чи могла така особа знати або обґрунтовано припускати, зокрема, що земельна ділянка, яку вона набуває, накладається на смугу відведення залізниці, чи дотримані інші критерії добросовісного набуття майна.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі 488/2807/17 зазначила, що для дотримання вимоги пропорційності витребування спірної земельної ділянки легітимній меті застосування такого обмеження права на мирне володіння майном під час нового розгляду справи апеляційний суд має, зокрема, звернути увагу на те, чи була або могла бути кінцева набувачка на момент придбання спірної земельної ділянки обізнаною з її фактичним місцезнаходженням, природними властивостями, доступною для ознайомлення документацією тощо.
Під час розгляду справи №488/5027/14-ц, погоджуючись з висновками судів першої та апеляційної інстанції про витребування за позовом прокурора у фізичної особи земельної ділянки лісогосподарського призначення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року зазначила, що заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, без належного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. В силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, фізичні особи відповідачі, проявивши розумну обачність, могли та повинні були знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення (див. близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі №469/1393/16-ц). З огляду на все викладене вище загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес фізичної особи у збереженні земельної ділянки у власності. Отже витребування земельної ділянки у фізичної особи не порушуватиме принцип пропорційності втручання у його право власності.
За нормами чинного законодавства у приватну власність громадян України не можуть безоплатно передаватися земельні ділянки, що розташовані в межах малопродуктивних деградованих земель, які були вилучені з сільськогосподарського обороту та підлягали консервації шляхом заліснення.
Отже закон прямо забороняє органам виконавчої влади передавати в приватну власність такі землі з огляду гарантування безпеки довкілля та непогіршення екологічної ситуації.
Зібрані докази вказують на те, що після того, як 12 вересня 2016 року Держгеокадастр своїм наказом передав земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6825584600:07:051:0210 у приватну власність ОСОБА_2 , 23.11.2016 року приватним нотаріусом було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 , а остання цією ж датою відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_3 . У такий же спосіб ОСОБА_3 набула у власність ще ряд земельних ділянок у тому ж масиві, які об`єднала у новоутворену земельну ділянку. Тобто, в діях ОСОБА_3 мають місце ознаки земельної «оборутки», направленої на неправомірне набуття права власності на малопродуктивні деградовані землі, які були вилучені з сільськогосподарського обороту. Такі дії відповідачки не відповідають критерію добросовісності та ставлять під сумнів правомірність набуття нею права власності на земельну ділянку.
Крім того, з наданих Прокурором письмових доказів (т. 3 а.с. 126-133) слідує, що спірна земельна ділянка є залісненою та непридатною для вирощування сільськогосподарської продукції. Відтак, якщо б ОСОБА_3 проявила розумну обачність, то вона би з`ясувала ці обставини для себе та відмовилася від придбання земельної ділянки.
Таким чином, встановлені судом апеляційної інстанції обставини та факти, з огляду на зміст «суспільного», «публічного» інтересу у вимогах Прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності».
У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що задоволення позову Прокурора про витребування земельної ділянки в частині яка накладається на малопродуктивні деградовані землі, не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.
При цьому апеляційний суд констатує, що майнове право ОСОБА_3 може бути захищене за допомогою встановлених статтями 390, 661 ЦК України механізмів відшкодування завданих їй збитків у зв`язку з витребуванням у неї за рішенням суду земельної ділянки. Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2025 року у справі №911/906/23.
Зважаючи на зазначене, позовні вимоги керівника Шепетівської окружної прокуратури в частині витребування ділянки у ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,7958 га, що розміщена в межах земельної ділянки кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6825584600:07:051:0248 та скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 6825584600:07:051:0248 є підставними та підлягають задоволенню.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року в частині відмови у витребуванні земельної ділянки скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційну скаргу та позов прокурора (в межах оскарження щодо трьох позовних вимог) задоволено, тому слід стягнути з відповідачки ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної прокуратури судовий збір в розмірі18607 грн.(7443 грн. (судовий збір сплачений за позовні вимоги + 11164 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги). судовий збір в розмірі 6202,50 грн. (2481 за подання позову +3721,50 грн. подання апеляційної скарги). 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.
Витребувати у ОСОБА_3 у комунальну власність територіальної громади Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області земельну ділянку площею ділянку площею 1,7958 га, що розміщена в межах земельної ділянки, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248, яка має п`ять поворотних точок відповідно, з наступними координатами:
№1 Х-5 559 112,960, Y-2 361 431,687 довжина 200,355 метрів;
№2 Х-5 559 273,938, Y-2 361 550 969 довжина 69, 451 метрів;
№3 Х-5 559 232,552, Y-2 361 606,742 довжина 30,371 метрів;
№4 Х-5 559 214,454, Y-2 361 631,132 довжина 200,356 метрів;
№5 Х-5 559 053,475, Y-2 361 511,850 довжина 99,823 метрів.
Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Реєстрі прав власності на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 6 га кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 6 га, кадастровий номер 6825584600:07:051:0248.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної прокуратури 18607 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 червня 2026 року.
Судді:          Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк