ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7500/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якій (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації на особливий період від 14.04.2026 №2614 про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №128 від 14.04.2026 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та видати наказ про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що його було призвано на військову службу під час мобілізації та призначено на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_5 без встановлення його придатності за станом здоров`я до військової служби, чим порушено процедуру призову. Позивач вказує, що довідка військово-лікарської комісії від 25.08.2025 №2025-0825-1300-2532-3, якою його було визнано придатним до військової служби, за результатом розгляду його скарги була направлена 16 Регіональною військово-лікарською комісією на перегляд, а постановою 16 Регіональної ВЛК від 28.01.2026 №2026-0128-1056-4222-0 визначено необхідність повторного огляду; постанова ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про хворобу від 01.11.2025) штатною ВЛК не затверджена з направленням позивача на повторне обстеження та медичний огляд. Позивач наголошує, що станом на день його призову (14.04.2026) чинної довідки ВЛК, яка б підтверджувала його придатність до військової служби, не існувало, контрольний медичний огляд при ІНФОРМАЦІЯ_6 не проведено, натомість 14.04.2026 його примусово доставлено до відповідача та цього ж дня мобілізовано і призначено на посаду водія. Позивач також зазначає, що страждає на епілепсію з частими нападами, останній з яких стався 14.04.2026 у приміщенні відповідача, що, на його думку, виключає можливість його мобілізації та керування транспортними засобами. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою від 27.04.2026 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників сторін.
15.05.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 41232), у якому проти задоволення позову заперечено повністю. Відзив обґрунтований тим, що позивач перебував на військовому обліку, неодноразово викликався до ІНФОРМАЦІЯ_5 повістками для проходження медичного огляду, у тому числі повісткою №6664685 на 02.03.2026, проте за викликами не з`явився та з 10.03.2026 перебував у статусі порушника військового обліку, у зв`язку з чим був доставлений до відповідача за сприяння поліції. Відповідач зазначає, що визначення ступеня придатності до військової служби належить виключно до компетенції військово-лікарських комісій; станом на день вчинення дій довідка ВЛК від 25.08.2025 (а в подальшому - довідка від 28.01.2026 про придатність за ст. 22б графи ІІ Розкладу хвороб) була чинною та обов`язковою до виконання; доводи щодо стану здоров`я позивача зводяться до незгоди з висновками ВЛК, що не належить до повноважень ТЦК та СП. Відповідач також зазначає, що наказ про призов є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію фактом виконання, а чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказу про призов; підстави для звільнення з військової служби під час мобілізації визначені ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та у справі не доведені. Відповідач просив зупинити провадження у справі до завершення проходження позивачем військово-лікарської комісії (направлення №2267 від 05.05.2026).
15.05.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 41257), в якій позивач підтримав заявлені вимоги та зазначив, що довідка ВЛК від 25.08.2025 була оскаржена у встановленому порядку та фактично втратила чинність, постанова ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 штатною ВЛК не затверджена, а контрольний медичний огляд, призначений рішенням штатної ВЛК, позивачу не проведено. Позивач також звернув увагу, що направлення його на ВЛК після мобілізації (направлення №2267 від 05.05.2026) свідчить про вжиття відповідачем заходів із усунення допущених порушень уже після призову, а не про наявність дійсного висновку про придатність на момент мобілізації.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі до завершення проходження позивачем військово-лікарської комісії, суд зазначає таке.
Підстави для обов`язкового та необов`язкового зупинення провадження у справі визначені ст. ст. 236, 237 КАС України та є вичерпними. Призначення позивачу після відкриття провадження у справі нового медичного огляду ВЛК до таких підстав не належить. Предметом цього спору є правомірність дій та наказів відповідача, вчинених і прийнятих станом на 14.04.2026, а тому результати медичного огляду, призначеного у травні 2026 року (тобто після призову), не можуть впливати на оцінку правомірності вже вчинених відповідачем дій і не унеможливлюють розгляд справи по суті. За таких обставин суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі та відмовляє у задоволенні відповідного клопотання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 .
За результатами медичного огляду військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 оформлено довідку від 25.08.2025 №2025-0825-1300-2532-3, згідно з якою ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення та охорони.
У зв`язку з незгодою зі ступенем придатності позивач 04.09.2025 надіслав скаргу до 16 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України. Листом від 12.09.2025 за результатами розгляду скарги начальнику ІНФОРМАЦІЯ_10 вказано організувати та провести контрольний медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою визначення придатності позивача до військової служби.
04.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_11 до закладу охорони здоров`я надіслано направлення №297/влк, яким ОСОБА_1 скеровано на дообстеження (ЕЕГ) із зазначенням діагнозу: епілепсія невідомої етіології з фокальними моторними нападами з порушенням та без порушення свідомості.
Постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформлену свідоцтвом про хворобу від 01.11.2025 №2025-1101-0830-0132-3, передано на затвердження до 16 Регіональної ВЛК. Згідно з протоколом засідання штатної (16 Регіональної) ВЛК від 28.01.2026 №2026-0128-1056-4222-0 цю постанову не затверджено; причинами незатвердження визначено необґрунтований та некоректно сформульований клініко-експертний діагноз і необґрунтоване встановлення ступеня придатності до військової служби; вирішено, що ОСОБА_1 підлягає повторному обстеженню та медичному огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , а експертне рішення необхідно прийняти за новим протоколом.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_10 від 28.03.2026 повідомлено, що ОСОБА_1 має пройти контрольний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 за направленням ІНФОРМАЦІЯ_5 .
14.04.2026 ОСОБА_1 за сприяння працівників поліції доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Цього ж дня наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.04.2026 №2614 (оформленим поіменним списком від 14.04.2026 №5663) ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено для її проходження. На підставі зазначеного наказу наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 14.04.2026 №128 солдата ОСОБА_1 з 14.04.2026 призначено на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_5 (ВОС - 790037А), зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, контрольний медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначений рішенням штатної ВЛК від 28.01.2026, до призову позивача проведено не було. Після призову, направленням від 05.05.2026 №2267, позивача скеровано на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII). 
Згідно з ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає, зокрема, у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Частиною 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Відповідно до ч. 12 ст. 2 та ч. 13 ст. 2 Закону №2232-XII громадяни, які призиваються або приймаються на військову службу, а також військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.
Питання військово-лікарської експертизи врегульовано Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402). 
Згідно з п. 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів. Постанови ВЛК оформлюються, зокрема, довідкою військово-лікарської комісії; постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації оформлюється довідкою ВЛК, яка є дійсною протягом одного року з дня медичного огляду (пункт 3.8 розділу ІІ Положення №402).
Зі змісту наведених норм у системному зв`язку слідує, що обов`язковою передумовою призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є встановлення його придатності за станом здоров`я до військової служби, підтвердженої чинним висновком (постановою, довідкою) військово-лікарської комісії. Відсутність такого висновку унеможливлює правомірний призов особи на військову службу.
Як встановлено судом, висновок про придатність позивача до військової служби, на підставі якого здійснено його призов, ґрунтувався на довідці ВЛК від 25.08.2025. Водночас зазначена довідка була оскаржена позивачем у встановленому порядку, а за результатом розгляду скарги 16 Регіональною ВЛК ще 12.09.2025 надано вказівку про організацію та проведення контрольного медичного огляду з метою визначення придатності позивача. У подальшому постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 штатною ВЛК не затверджено (протокол від 28.01.2026), а позивача направлено на повторне обстеження та медичний огляд із прийняттям експертного рішення за новим протоколом.
За правилами п. 3.4 розділу І Положення №402 рішення штатної ВЛК про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд є обов`язковим до виконання. Отже, станом на день призову (14.04.2026) питання придатності позивача до військової служби залишалося неостаточно вирішеним: попередній висновок було поставлено під сумнів рішеннями ВЛК вищого рівня, а призначений штатною ВЛК контрольний медичний огляд проведено не було. За таких обставин відповідач не мав у своєму розпорядженні чинного та належного висновку ВЛК, який підтверджував би придатність позивача до військової служби та слугував законною підставою для його призову.
Доводи відповідача про те, що визначення ступеня придатності до військової служби належить виключно до компетенції ВЛК, а тому доводи позивача щодо стану здоров`я не стосуються повноважень ТЦК та СП, суд відхиляє. Позивач у цій справі оскаржує не висновки ВЛК щодо ступеня придатності, а дії відповідача щодо його призову, здійсненого за відсутності чинного висновку ВЛК про придатність. Саме на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок переконатися у наявності законних підстав для призову, у тому числі у наявності дійсного висновку ВЛК про придатність особи, та довести правомірність своїх дій (ч. 2 ст. 77 КАС України). 
Такий обов`язок відповідачем не виконано.
Суд враховує, що у судовій практиці Верховного Суду наявні різні підходи до вирішення спорів про оскарження наказів про призов на військову службу під час мобілізації. Так, в окремих постановах Верховний Суд виходить із того, що наказ про призов є актом індивідуальної дії разового застосування, який вичерпує свою дію фактом виконання (призовом особи), а тому скасування такого наказу після його виконання саме по собі не відновлює попереднього становища особи, з огляду на гарантії стабільності суспільних відносин та принцип правової визначеності (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17). У постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23 Верховний Суд також зазначив, що процедура призову на військову службу під час мобілізації є незворотною, а саме лише визнання її протиправною не спричиняє відновлення попереднього становища особи шляхом її звільнення.
Разом з тим Верховний Суд послідовно наголошує, що відновлення порушеного права має відбуватися в межах спірних правовідносин з урахуванням конкретних обставин кожної справи, та що обов`язок доведення придатності особи до військової служби покладається на суб`єкт владних повноважень. Встановлення факту призову особи за відсутності належного підтвердження її придатності за станом здоров`я свідчить про порушення процедури призову, оскільки протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків. Визнання протиправним та скасування наказу про призов, прийнятого з порушенням обов`язкової передумови (наявності чинного висновку ВЛК про придатність), є тим способом захисту, який відповідає змісту порушеного права позивача на належну процедуру призову.
Суд зважає й на те, що визнання протиправним та скасування наказу про призов має наслідком зміну правового статусу особи з військовослужбовця на військовозобов`язаного, а також протиправність решти похідних від нього актів індивідуальної дії, пов`язаних із проходженням військової служби. Зважаючи на викладене, ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправними та скасування наказу про призов і похідного від нього наказу про призначення на посаду, із зобов`язанням відповідача виключити позивача зі списків особового складу, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 245 КАС України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо ефективності засобу юридичного захисту.
За таких обставин суд приходить до висновку, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.04.2026 №2614 про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації прийнято за відсутності чинного висновку військово-лікарської комісії про придатність позивача до військової служби, тобто з порушенням установленої законодавством процедури призову, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Оскільки наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 14.04.2026 №128 у частині призначення ОСОБА_1 на посаду водія першого відділу є похідним від наказу про призов, він також є протиправним у відповідній частині та підлягає скасуванню.
З метою повного відновлення порушеного права позивача та з огляду на необхідність обрання ефективного способу захисту, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, належним є зобов`язання відповідача виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Щодо зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення позивача з військової служби, суд зазначає таке.
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби.
Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
Суд звертає увагу, що хоч Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалити рішення про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.
При цьому, чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Судові витрати не розподіляються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII “Перехідні положення” КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2026 №2614 (оформлений поіменним списком ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.04.2026 №5663) про призов та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 14.04.2026 №128 в частині призначення ОСОБА_1 на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ) з військової служби та виключити зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі статтею 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі статтею 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 29.06.2026.

Суддя Потабенко В.А.