ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/25412/25 пров. № А/857/19553/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Глинянської міської ради Львівського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глинянської міської ради Львівського району Львівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Гавдик З.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глинянської міської ради Львівського району Львівської області, в якому просив: визнати незаконними та протиправними дії щодо ненадання відповіді на запит № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025; зобов`язати належним чином розглянути згаданий запит та надати йому повну, точну та достовірну інформацію на запит № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025.
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 13.12.2025 (субота) об 11:12 год. за вих. № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025 на електронну пошту розпорядника інформації - Глинянської міської ради Львівського району Львівської області скеровано запит на публічну інформацію. Днем отримання запиту слід рахувати понеділок 15.12.2025, а останній день, у який розпорядник мав би надати відповідь на запит - п`ятниця, 19.12.2025. Вказує, що станом на 29.12.2025 розпорядник інформації ні відповіді на запит, ні запитуваної інформації на запит ВСП001/13/12/25 не надав, що підтверджує порушення вимог ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Вважає, що розпорядник інформації безпідставно та всупереч вимог Закону самоусунувся від належного розгляду запиту та протиправно, в порушення вимог Закону не надав відповіді. Зауважує, що згаданими незаконними діями розпорядника інформації завдано шкоди його конституційним правам, свободам та законним інтересам. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Глинянської міської ради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025 року. Зобов`язано Глинянську міську раду належним чином розглянути та надати ОСОБА_1 повну, точну та достовірну інформацію на запит № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач у належний спосіб звернувся до відповідача із вищевказаним запитом від 13.12.2025 за вих. № ВСП001/13/12/25, в якому, крім запитуваної інформації зазначив про спосіб отримання відповіді на цей же запит шляхом надсилання на його електронну пошту. Заперечення про те, що ним було повідомлено заявника про продовження розгляду до 20-ти робочих та в подальшому скерування відповіді на запит ВСП 001/13/12/25 від 13.12.2025, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не підтверджено, в матеріалах справи відсутні будь-які докази надання відповідачем відповіді на вказаний запит позивача. Судом у цій справі не враховуються заперечення відповідача про обмеження запитуваної інформації у 10 сторінок через норми витрат за копіювання та друк документів, оскільки позивач у вищевказаному запиті від 13.12.2025 за вих. № ВСП001/13/12/25, зазначив про спосіб отримання відповіді на його електронну пошту. З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача про протиправну бездіяльність відповідача щодо не надання запитуваної інформації на вищевказаний запит позивача від 13.12.2025 та зобов`язання відповідача надати відповідь цей же запит позивача, підлягають задоволенню повністю.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Глинянська міська рада Львівського району Львівської області подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував викладеного у відповідях від 18.12.2025 № 1722/05-31 та від 07.01.2026 №10/05-31 на запит позивача на публічну інформацію № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025, які було долучено до відзиву на позовну заяву та не проведено порівняння вказаних відповідей із запитом позивача на предмет того чи стосується інформація, яка викладене у відповідях відповідача запиту позивача та чи пов`язані вони інформативно між собою. Вказує, що повідомила заявника, що запитувана інформація та матеріали потребують залучення додаткових часових ресурсів та зусиль (велика кількість запитуваного матеріалу, минулі архівні періоди, скерування запитів до різних підрозділів за належністю). Звертає увагу, що у відповіді від 07.01.2026р. №10/05-31 помилково зазначено, що відповідь надається Позивачу на запит із номером ВСП001/05/01/26-3 від 05.01.2026. Вважає, що належним чином розглянуто запит позивача на публічну інформацію № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025 з дотриманням вимог норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 13.12.2025 позивачем на електронну пошту відповідача скеровано запит на публічну інформацію за вих. № ВСП001/13/12/25 наступного змісту: «Оприлюднення протоколів сесій є обов`язковим та публічним процесом, регульованим ч.17 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про доступ до публічної інформації». Всупереч згаданих вимог Закону на сайті Глинянської міської ради відсутні протоколи сесій ради 8 скликання, що у відповідності до вимог ст. 23 Закону дає право запитувачу оскаржити до суду рішення, дії чи бездіяльність розпорядника інформації щодо невиконання обов`язків оприлюднювати згадану інформацію.
У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», прошу Вас, як розпорядника інформації надати наступну інформацію: 1. Прошу надати скановані копії протоколів сесій Глинянської міської ради за 2021 рік. Відповідь на запит прошу надати на мою електронну пошту».
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною 1 ст. 5 Закону України від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 21 ст. 5 Закону України «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості: про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).
Відповідно до ст.1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону №2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом та максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Приписами ч.ч. 1, 2, 4 і 8 ст. 6 Закону № 2939-VI встановлено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Положенням п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст. 13 Закону №2939-VІ).
Статтею 14 Закону №2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з ч.1-4 ст. 19 Закону №2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.
Частина 5 статті 19 Закону №2939-VІ передбачає, що запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
З аналізу наведених норм слідує, що із запитом на інформацію до розпорядника інформації має право звернутися фізична особа. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник повинен надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.
Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону №2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст. 22 Закону №2939-VІ відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником (ч.3 ст. 22 Закону №2939-VІ).
Із матеріалів справи слідує, що 13.12.2025 позивачем на електронну пошту відповідача скеровано запит на публічну інформацію за вих. № ВСП001/13/12/25 наступного змісту: «Оприлюднення протоколів сесій є обов`язковим та публічним процесом, регульованим ч.17 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Законом України «Про доступ до публічної інформації». Всупереч згаданих вимог Закону на сайті Глинянської міської ради відсутні протоколи сесій ради 8 скликання, що у відповідності до вимог ст. 23 Закону дає право запитувачу оскаржити до суду рішення, дії чи бездіяльність розпорядника інформації щодо невиконання обов`язків оприлюднювати згадану інформацію.
У відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», прошу Вас, як розпорядника інформації надати наступну інформацію: 1. Прошу надати скановані копії протоколів сесій Глинянської міської ради за 2021 рік. Відповідь на запит прошу надати на мою електронну пошту». Запит відповідач отримав 15.12.2025.
Скаржник стверджує, що на цей, а також інші запити позивача, які надійшли у цей же день, направлено відповідь листом від 18.12.2025, яким повідомлено заявника, що запитувана інформація та матеріали потребують залучення додаткових часових ресурсів та зусиль (велика кількість запитуваного матеріалу, минулі архівні періоди, скерування запитів до різних підрозділів за належністю) та повідомила заявника про продовження розгляду запитів до 20-ти робочих днів.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у згаданому листі не вказується, що відповідь надається, у тому числі на запит № ВСП001/13/12/25 від 14.12.2025.
З огляду на вказане, судом першої інстанції обгрунтовано взято до уваги доводи позивача про те, що йому не було відомо, що відповідь від 18.12.2025 стосується запиту № ВСП001/13/12/25 від 14.12.2025.
У подальшому Глинянська міська рада Львівського району Львівської області надала ВГО «Журналісти проти корупції» ОСОБА_1 декілька відповідей на його запити, зокрема до відзиву на позовну заяву долучено лист від 07.01.2026. Зокрема, згідно супровідного листа № 10/05-31 від 07.01.2025 позивачу було направлено копії протоколів за 2021 рік. Проте, у згаданому листі зазначено, що відповідь надається на запит ВСП 001/05/01/26-3 від 05.01.2026. При цьому не додано доказів надісланння вказаного листа на електронну пошту позивача, долучені до відзиву на позовну заяву скріншоти з електронної пошти не дозволяють ідентифікувати конкретний номер листа, відтак не можуть братись судом до уваги.
Колегія суддів звертає увагу на те, що до відзиву на позовну заяву відповідач не долучив доказів, які б підтверджували надання відповіді на запит № ВСП001/13/12/25 від 14.12.2025 (супровідного листа з додатками).
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач у належний спосіб звернувся до відповідача із запитом від 13.12.2025 за вих. № ВСП001/13/12/25, в якому, крім запитуваної інформації зазначив про спосіб отримання відповіді на цей же запит шляхом надсилання на його електронну пошту.
Доводи скаржника про те, що ним було повідомлено заявника про продовження розгляду до 20-ти робочих та в подальшому скерування відповіді на запит ВСП 001/13/12/25 від 13.12.2025, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Відповідачем не спростовано аргументи позивача про порушення відповідачем вимог закону щодо виконання обов`язку надати запитувану інформацію позивачу.
Також необгрунтованими є заперечення відповідача про обмеження запитуваної інформації у 10 сторінок через норми витрат за копіювання та друк документів, оскільки позивач у вищевказаному запиті від 13.12.2025 за вих. № ВСП001/13/12/25, чітко зазначив про спосіб отримання відповіді на його електронну пошту.
Таким чином, в межах спірних правовідносин відсутні підстави вважати, що запит позивача ВСП001/13/12/25 від 14.12.2025 належним чином розглянуто відповідачем і на нього надана запитувана інформація.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Глинянської міської ради Львівського району Львівської області щодо ненадання відповіді на запит № ВСП001/13/12/25 від 14.12.2025 та зобов`язання Глинянську міську раду належним чином розглянути та надати ОСОБА_1 повну, точну та достовірну інформацію на запит № ВСП001/13/12/25 від 13.12.2025.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Глинянської міської ради Львівського району Львівської області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі № 380/25412/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська