КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 381/5104/25 Головуючий у І інстанції Осаулова Н.А.
Провадження №22-ц/824/6473/2026  Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Баладиги Сергія Павловича на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, Орган опіки та піклування Кожанської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивач  ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник - адвокат Баладига С.П., звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просив позбавити відповідачку  ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що шлюб між сторонами був зареєстрований 19.08.2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син -  ОСОБА_3 .
Наразі відповідачка разом з дитиною та батьком позивача - ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання покладених на неї батьківських обов`язків. 
ОСОБА_2 систематично залишає дитину, йдучи вживати алкогольні напої, тим самим не доглядає за сином, що встановлено судами, неодноразово перебувала у стані алкогольного сп`яніння в присутності свого сина, чим створювала загрозу нормальному фізичному, психічному та моральному розвитку дитини, що зафіксовано на відеозаписах.
Неодноразові прохання та бесіди з відповідачем щодо її лікування від алкогольної залежності не приносили результатів, оскільки вона не вбачає проблеми у веденні такого способу життя. 
12 серпня 2025 року відповідач пройшла лікування у ПП «ДРИГАЛО» методом емоційно-стресової терапії, проте лікування не дало позитивних результатів та не вплинуло на зміну її поведінки.
Зазначені вище обставини, на думку представника позивача, свідчать про ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, a також про свідоме нехтування відповідачем покладеними на неї батьківськими обов`язками. Це підтверджує відсутність належного та серйозного ставлення до забезпечення інтересів дитини. Систематичне вживання відповідачем алкоголю свідчить про її хронічний алкоголізм, а тому вона має бути позбавлена батьківських прав стосовно сина.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Баладига С.П., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий суд у оскаржуваному рішенні зазначивпро те, що ні позивач, ні його представник не змогли в судовому засіданні пояснити, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини.
Скаржник вважає, що такі твердження суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є наслідком формального підходу до оцінки доводів позивача.
Вказує, що під час розгляду справи позивачем було послідовно наголошено, що позбавлення відповідача батьківських прав спрямоване не на абстрактну зміну правового статусу, а на усунення негативного впливу відповідача на життя та розвиток дитини. Зокрема, позивач обґрунтовував, що формальне збереження за відповідачем батьківських прав за відсутності реальної участі у вихованні дитини, ухилення від виконання батьківських обов`язків та/або наявності деструктивної поведінки створює для дитини стан правової невизначеності та психологічної нестабільності.
Позбавлення батьківських прав у даному випадку має на меті забезпечення стабільного та безпечного середовища для дитини, унеможливлення подальшого зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, а також створення передумов для повної реалізації прав дитини на належне виховання, розвиток та захист її інтересів. Саме усуненення з правового поля особи, яка фактично не виконує функцій матері або шкодить інтересам дитини, є тією зміною ситуації, на яку вказував позивач у позовній заяві.
Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково звів обґрунтування позовних вимог виключно до необхідності доведення негайних і вимірюваних змін у житті дитини, не врахувавши превентивну та захисну природу інституту позбавлення батьківських Такий захід спрямований не лише на реагування на вже завдану шкоду, але й на запобігання виникненню в майбутньому, що повністю відповідає принципу забезпечення найкращихінтересів дитини.
Скаржник зазначає, що відповідач не надала суду жодного письмового, електронного чи іншого доказу, який би підтверджував проходження нею курсу лікування від алкогольної залежності. Враховуючи принцип змагальності сторін та розподіл тягаря доказування, закріплені у частинах 1-4 статті 12 ЦПК України, саме на відповідача покладався обов`язок довести обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_2 страждає на хронічний алкоголізм, вважає передчасним, формальним та таким, що ґрунтується на звуженому підході до оцінки доказів. 
Вказує, що суд фактично ототожнив можливість встановлення відповідної обставини виключно з наявністю окремого медичного висновку, не надавши належної оцінки сукупності інших доказів, які у своїй взаємозв`язаності та системності свідчать про стійку алкогольну залежність відповідача та її негативний вплив на виконання батьківських обов`язків.
Надані позивачем докази, зокрема неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, постійними скаргами на її поведінку та неналежне виконання батьківських обов`язків, довідка ПП «ДРИГАЛО» щодо надання психологічної допомоги з приводу проблеми вживання алкоголю, а також відеозаписи, на яких зафіксовано стан сильного алкогольного сп`яніння, у своїй сукупності відповідають характерним ознакам хронічного алкоголізму як медико-соціального явища.
Ігнорування судом першої інстанції цих доказів та їх оцінка ізольовано один від одного призвели до неправильного встановлення фактичних обставин справи та помилкового висновку про відсутність підтвердження хронічного алкоголізму відповідача. Такий підхід не відповідає вимогам повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи і підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.
Скаржник посилається на безпідставність відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання представника позивача про призначення по справі судово-психіатричної експертизи, поданому 10.12.2025 року, з посиланням на порушення процесуального порядку подання доказів суду. При цьому, серед мотивів для відмови в задоволенні позову суд наводить відсутність медичного висновку про хронічний алкоголізм відповідача. Таку поведінку суду позивач вважає суперечливою і такою, що свідчить про формальний підхід до розгляду справи.
Звертає увагу на те, що предметом позову є позбавлення батьківських прав на підставі пункту 4 частини першої статті 164 СК України - у зв`язку із наявністю у відповідача ознак хронічного алкоголізму. Встановлення або спростування цієї обставини безпосередньо входить до предмету доказування у справі та має вирішальне значення.
Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням відповідача, з яких убачається, що за останні три-чотири місяці вона спілкувалася з сином лише тричі, попри те, що проживає у безпосередній близькості до місця проживання дитини. Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать про відсутність системної та належної участі відповідача у житті та вихованні дитини, однак були проігноровані судом під час ухвалення рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Русанівська Д.Д. заперечує щодо наведених доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2025 року. 03 листопада 2025 року рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/4829/25 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. 
ОСОБА_2 намагалася узгодити з позивачем місце проживання спільного сина, однак відповідач ігнорував усі звернення позивача, а у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду з позовною заявою про позбавлення її батьківських прав. 
Вказує також, що після припинення шлюбних відносин спільний син залишився проживати з батьком за місцем проживання колишнього подружжя в АДРЕСА_1 . Ця квартира належить батьку позивача ОСОБА_4 . 
ОСОБА_1 з квітня 2023 року мобілізований до лав ЗСУ, на даний час проходить військову службу. На думку відповідача, саме з метою звільнення з військової служби позивач звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, не зважаючи на те що відсутні об`єктивні та обґрунтовані підстави.
Представник відповідачки також зазначила, що ОСОБА_2  регулярно відвідує сина, надає кошти на його утримання, привозить продукти харчування та смаколики, купує за необхідності одяг та шкільне приладдя. Мати регулярно спілкується з дитиною по телефону та намагається максимально увесь вільний від роботи час проводити з сином. Вонанеодноразово запрошувала дитину переїхати проживати до неї. ОСОБА_10 дуже любить свою маму, емоційно прив`язаний до неї, сумує без неї, однак на переїзд до мами не наважується. 
Малолітній ОСОБА_10 у судовому засіданні надав суду пояснення, що наразі він проживає з дідусем, оскільки його тато на війні, а мама проживає у с. Велика Снітинка. Мама приїздить до нього на вихідні, привозить подарунки, пропонує піти проживати з нею. Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 також підтвердив, що Відповідач завжди піклувалася про сина та не вчиняла фізичне насильство щодо дитини. Судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи ні Позивач ні його представник не змогли пояснити яким чином позбавлення батьківських прав захистить інтереси дитини.
Представник відповідачки зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів напідтвердження наявності хронічного алкоголізма у ОСОБА_2 , апоодинокі зафіксовані випадки вживання алкогольних напоїв не є доказом того, що особа страждає на хронічний алкоголізм.
Щодо відмови суду у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, звертає увагу, що сторона позивача була присутня під час розгляду справи у підготовчому засіданні, усвідомлюючи необхідність, на їх розсуд, у призначенні та проведенні відповідної експертизи, не заявила клопотання про її проведення. В подальшому, під час слухання справи по суті звернувшись до Фастівського міськрайонного суду з клопотанням про необхідність проведення судово-психіатричної експертизи сторона позивача не обґрунтувала поважність пропуску строку на подачу такого клопотання та не просили його поновити. Таким чиномвважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та призначення експертизи.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Баладига С.П. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Русанівська Д.Д. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив наступні фактичні обставини у даній справі.
19.08.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, після якого остання змінила прізвище на « ОСОБА_6 » ( том 1 а.с. 11).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 (том 1 а.с. 18).
Із наданих позивачем копій постанов Фастівського Міськрайонного суду Київської області від 11 17 червня 2025 року, 22 липня 2025 року та 11 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Так, згідно постанови у справі № 381/3724/25 від 11 серпня 2025 року, 02 липня 2025 року ОСОБА_2 ухилялась від виконання обов`язків за своїм малолітнім сином ОСОБА_3 та впродовж тривалого часу зловживає алкогольними напоями та не доглядає за сином. ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину визнала у повному обсязі (том 1 а.с. 19-20).
Відповідно до постанови від 17 червня 2025 року у справі №381/2144/25, 18 квітня 2025 року ОСОБА_2 перебувала у п`яному вигляді з явними ознаками алкогольного сп`яніння, ухилялась від виконання передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина ОСОБА_7 , внаслідок чого син був не нагодованим. ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у вчиненому визнала (том 1 а.с. 21-22).
У відповідності до постанови від 22 липня 2025 року у справі №381/3608/25, 20 червня 2025 року ОСОБА_2 ухилялась від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 та вживала алкогольні напої у присутності сина. ОСОБА_2 у судовому засіданні вину визнала (том 1 а.с. 23-24).
12 серпня 2025 року ОСОБА_2 надана психологічна допомога методом емоційно-стресової терапії, про що ПП «ДРИГАЛО» видано довідку (а.с. 25).
Крім того, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року у справі №381/4829/25 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Відповідно до Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Кожанської селищної ради вважає недоцільним позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підстав для встановлення факту ухилення нею від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини.
Як вбачається зі змісту даного Висновку, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 05.11.2025 року встановлено, що ОСОБА_8 на даний час за адресою: житловий АДРЕСА_1 , не проживає, приїжджає на вихідні. ОСОБА_1 на момент обстеження був відсутній в зв`язку з тим, що перебуває на службі в ЗСУ, дитина проживає з дідусем ОСОБА_4 , який у момент відсутності батьків дбає про дитину.
З пояснень дідуся встановлено, що мати спілкується з дитиною у телефонному режимі та відвідує його у вихідні дні, що принаймні свідчить про те, що мати цікавиться життям та здоров`ям сина.
На засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 не з`явилася в зв`язку з тим, що перебувала на роботі, а в телефонному режимі повідомила, що жодне звинувачення відносно неї, що вказане у позовній заяві про позбавлення батьківських прав, не відповідає дійсності. Вона запевнила, що у повній мірі виконує батьківські обов`язки щодо свого малолітнього сина.
Комісією встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, проте на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасною, оскільки в діях матері прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Так, позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків, і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення матір`ю від виконання своїх материнських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини.
Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять будь - яких документів, які б дали змогу зробити достовірний висновок про те, що ОСОБА_2 страждає на хронічний алкоголізм, адже відповідного медичного висновку про це надано не було . Співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини, ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприятиме захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створить умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, а також додаткові гарантії для дитини, навіть матеріального характеру.
Апеляційний суд погоджується звисновками суду першої інстанції щодо недоведення позивачем наявності передбачених законом підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 .
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зазначеною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 систематично зловживає алкоголем, що свідчить про хронічний алкоголізм, у зв'язку із чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначив пункт 4 частини першої статті 164 СК України.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Оцінивши зібрані по справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять будь - яких документів, які б дали змогу зробити достовірний висновок про те, що ОСОБА_2 страждає на хронічний алкоголізм, адже відповідного медичного висновку суду надано не було.
Судом дійсно встановлено, що ОСОБА_2 вживала алкогольні напої, проте, відомості, що відповідачка страждає саме на хронічний алкоголізм, надані не були.
Пункт 4 частини першої статті164 Сімейного кодексу України вказує саме хронічний алкоголізм, як підставу для позбавлення прав. Це не просто шкідлива звичка, а стійке захворювання, що в Міжнародній класифікації хвороб має код F10.2 і характеризується синдромом залежності.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно залишено без задоволення клопотання представника відповідача про призначення судово-психіатричної експертизи не знайшли свого підтвердження.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 вересня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 35 том 1 )
За змістом пункту 8 частини другої статті 197 ЦПК України, питання про призначення експертизи вирішується судом у підготовчому судовому засіданні.
Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
З матеріалів справи вбачається, що з дня звернення до суду з даним позовом та відкриття провадження у даній справі, представник позивача - адвокат Баладига С.П., користуючись своїми процесуальними правами без обмежень, неодноразово звертався до суду із клопотаннями про участь у судовому засіданні в режимі відоеконференції поза межами приміщення суду, брав участь у підготовчому судовому засіданні, в якому заявив клопотання про залучення органу опіки та піклування Кожанської селищної ради до участі у справі та про зобов`язання органу опіки та піклування надати висновок, подав заяву про виклик свідка. Однак, клопотання про призначення по справі судово-психіатричної експертизи у визначеному процесуальним законом (ст. ст. 83, 197 ЦПК України) порядку ним подано не було.
24 листопада 2025 року ухвалою суду першої інстанції закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.
30 листопада 2025 року представник позивача - адвокат Баладига С.П. за допомогою системи «Електронний суд» подав до місцевого суду клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та призначення судово-психіатричної експертизи.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, Фастівський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою, постановленою протокольно у судовому засіданні 10.12.2025 року, правильно мотивував своє рішення тим, що таке клопотання подане представником позивача з порушенням процесуального порядку, після закінчення підготовчого судового засідання, поважність причин пропуску строку на подачу такого клопотання не обґрунтовано.
Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції правомірно відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання та призначення експертизи, доводи апеляційної скарги щодо формального підходу суду до розгляду справи не можуть бути взяті до уваги.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19).
Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України "Про охорону дитинства").
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (див. постанову Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17).
Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, вислухав думку дитини - ОСОБА_3 , який пояснив, що він проживає з дідусем, оскільки його тато на війні, а мама проживає у с. Велика Снітинка. Бували випадки, коли мама його ображала та сварила за невиконані уроки. На даний час вона приїздить до нього на вихідні, привозить подарунки, пропонує проживати з нею. Також зазначив, що бували випадки, коли мама з татом вживали алкоголь разом.
Судом також було заслухано в якості свідка   ОСОБА_9 , який є батьком позивача. Останній суду пояснив, що відповідач не вчиняла фізичне насильство щодо дитини, завжди піклувалася про сина, коли не вживає алкогольні напої, але поведінка матері, яка вживає спиртні напої, шкодить дитині. Він просив відповідачку, щоб вона перестала пити. Викликав поліцію за вказівкою свого сина, позивача у справі, щоб зафіксували що ОСОБА_2 була у стані алкогольного сп`яніння. 
Врахувавши пояснення дитини та покази свідка ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вони підтверджують участь матері у житті сина і бажання піклуватися про нього. 
Надані позивачем суду копії постанов Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2025 року, 22 липня 2025 року та 11 серпня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених чч 1, 2 ст. 184 КУпАП, не є достатніми доказами, які в розумінні пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, підтверджують наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина.
Суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив відповідні норми сімейного законодавства, навів їх зміст, дав належну оцінку наданим сторонами доказам.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції установив, що позивач не надав беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення винної поведінки відповідачкою та злісного ухилення нею від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини.
Апеляційний суд також вважає за необхідне врахувати наявність між батьками певного конфлікту, який став підставою для розірвання шлюбу, та ту обставину, що випадки зловживання відповідачкою алкоголем, на які посилається позивач, зафіксовані лише в період з квітня по липень 2025 року, а уже в кінці серпня 2025 року позивач звернувся до суду з даним позовом.Суд враховує також пояснення позивачки про те, що вона бажаєприймати участь у житті сина, ніколи його не ображала, по можливості підтримує його, приїздить до нього на вихідні, постійно спілкується з ним у телефонному режимі. 
Між тим, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Суд першої інстанції встановивши, що відповідачка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає приймати участь у житті сина, розуміє негативні наслідки зловживання алкоголем, дійшов правильного висновку про те, що така поведінка відповідачки дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).
Беручи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим. Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Баладиги Сергія Павловича залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленнята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 21 травня 2026 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Борисова О.В.

Голуб С.А.