ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
07.07.2026	Справа № 910/4189/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 
до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" 
про стягнення 52953,32 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
Короткий зміст позовних вимог 
Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" про стягнення 52953,32 грн, з яких: 41003,01 грн - страхове відшкодування, 4241,74 грн - інфляційні втрати, 1415,45 грн - 3% річних, 6293,12 грн - пеня. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" на підставі генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №FA-00034006 від 12.11.2018 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст.993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу "MAN", державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС", позивач просить стягнути з останнього витрати, пов`язані зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 41003,01 грн, а також 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних, 6293,12 грн пені.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань 
Ухвалою від 20.04.2026 Господарський суд міста Києва залишив вказану позовну заяву без руху.
27.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 04.05.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/4189/26, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
07.05.2026 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.
15.05.2026 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву.
21.05.2026 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.07.2026 постановив виправити описку допущену в ухвалах Господарського суду міста Києва від 20.04.2026, 04.05.2026 у справі №910/4189/26 в частині назви позивача.
Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Частиною 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Позиція позивача. 
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12.11.2018 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (страхувальник) було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №FА-00034006. Згідно із бордеро № 09-23 від 24.08.2023 до вказаного генерального договору добровільного страхування було застраховано транспортний засіб Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 , період страхування з 08.09.2023 до 07.09.2024
16.08.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з автомобілем Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 .
На виконання умов договору добровільного страхування №FА-00034006 від 12.11.2018 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 41003,01 грн.
Оскільки цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС", позивач звернувся до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування у сумі 41003,01 грн, а також 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних, 6293,12 грн пені.

Позиція відповідача.
Відповідач у відзиві на позов проти позову заперечив, посилаючись на таке: 
- за повідомленням позивача, між ним та ТОВ "ОТП Лізинг" укладено 29.06.2021 договір № FA-00141320 добровільного страхування наземного транспортного засобу марки "CITROEN BERLINGO" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . У додатках до позовної заяви зазначений договір, на який посилається позивач, відсутній. Належних письмових доказів укладення договору добровільного страхування наземного транспортного засобу марки "CITROEN BERLINGO" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 не надано;
- страхувальником колісного транспортного засобу марки "CITROEN BERLINGO" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 подано 16.08.2024 до позивача заяву про подію та на виплату за договором страхування № ЕР-216429676 від 23.08.2023, а не за договором № FA-00141320 від 29.06.2021 на який посилається позивач у позовній заяві, і не за договором № FA-00034006 від 12.11.2018, який міститься у додатках до позовної заяви; 
- сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, мала б бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість;
- огляд пошкодженого транспортного засобу проведено без участі відповідача (його представника) і з порушенням визначених Законом строків; інформація про страховий випадок та суму страхового відшкодування доведено до відома відповідача вже по факту, після проведення ремонтних робіт, відновлення пошкодженого транспортного засобу та здійснення страхової виплати; 
- подані позивачем додатки до позову не містять належних письмових доказів подання (направлення) на адресу відповідача заяви про відшкодування шкоди від 16.10.2024 року. Рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення, на яке посилається позивач, не містить відомостей, що саме направлялося на адресу ПАТ "СК "ІНТЕР-ПОЛІС".
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно з матеріалами справи, 16.08.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіля Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Подію ДТП зафіксовано Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, спільно складеним учасниками ДТП від 16.08.2024 (надалі - Європротокол). 
Автомобіль Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 застрахований у ПрАТ "Страхова група "ТАС" відповідно до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №FА-00034006 від 12.11.2018 та бордеро № 09-23 від 24.08.2023 до вказаного генерального договору.
Згідно із рахунком-фактури № АДС-011543 від 06.09.2024, складного ТОВ "АВТОТРЕЙДІНГ-ДНІПРО", вартість відновлювального ремонту транспортного засобу " Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 43307,63 грн.
Страхувальник (ТОВ "ОТП Лізинг") згідно із платіжною інструкцією № 41909 від 11.09.2024 перерахував на рахунок ремонтної організації (ТОВ "АВТОТРЕЙДІНГ-ДНІПРО")43307,63 грн з призначенням платежу: "оплата за ремонт після ДТП ( НОМЕР_2 ) за рах № АДС-011543 від 06.09.2024 Сума 43307,63 грн ПДВ (20%) 7217,94 грн".
Відповідно до страхового акту № 21405/01/924 від 13.09.2024 розмір страхового відшкодування за розрахунком позивача становить 41003,01 грн.
Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 41003,01 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції № 30177 від 16.09.2024.
Як підтверджено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 (іншого учасника ДТП), була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/220591054(термін дії з 27.04.2024 по 26.09.2024).
Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 160000,00 грн та франшизу у розмірі 0 грн.
Позивач звернувся до відповідача із заявою вих № 06172/9224 від 16.10.2024 про сплату страхового відшкодування в сумі 41003,01 грн.
Відповідач отримав заяву позивач 04.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0504082150143, однак грошових коштів не сплатив.
Оскільки відповідач суму страхового відшкодування не сплатив, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування у сумі 41003,01 грн, а також 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних, 6293,12 грн пені.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.07.2018 по справі №910/20412/16.
Суд зазначає, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.
Відповідно до п. 33.2. ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (тут та надалі чинний на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наявний в матеріалах справи Європротокол є заповненим обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортні засоби, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема дорожньо-транспортної пригоди, визначені обставини дорожньо-транспортної пригоди для пояснення цієї схеми.
Згідно із наведеними у Європротоколі обставинами ДТП та схемою ДТП вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулася у зв`язку із порушенням водієм автомобіля MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 Правил дорожнього руху. 
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/220591054(термін дії з 27.04.2024 по 26.09.2024).
Страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки.
Згідно із ст. 102 Закону України "Про страхування", здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 108 Закону України "Про страхування" якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою позивачем на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.
Згідно із матеріалами справи, позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування на підставі рахунку СТО та затверджено страховий акт № 21405/01/924 від 13.09.2024 на суму 41003,01 грн.
Позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 41003,01 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.108 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.
Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Так, відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) , у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
У силу приписів ст.22, ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.
Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у відповідача відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.
У пункті 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 (копія якого міститься у матеріалах справи), вбачається, що рік випуску автомобіля - 2021 рік, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував семи років, у зв`язку із чим, при визначені вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля коефіцієнт фізичного зносу, згідно з п.7.38 Методики, не визначається.
Щодо доводів відповідача про зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ, суд зазначає, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані із компенсацією страховиком збитків понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. У зв`язку з цим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, що підлягає до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі ПДВ не нараховується. У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 523/5890/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що сума страхового відшкодування була перерахована позивачем страхувальнику (ТОВ "ОТП Лізинг"), який є платником ПДВ, який в свою чергу оплатив за виконання ремонтних робіт ТОВ "АВТОТРЕЙДІНГ-ДНІПРО", яке також є платником ПДВ, у зв`язку з чим підстави для зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ відсутні.
Крім того, згідно з п. 13.3 Генерального договору добровільного страхування №FА-00034006 від 12.11.2018 у разі надання страховику платіжного документу, що підтверджує самостійну оплату страхувальником (вигодонабувачем) ВВР та/або ДДВ, страховик проводить виплату страхового відшкодування згідно п. 13.2. цього договору в повному обсязі. У випадку, якщо страхувальник (вигодонабувач) прийняв рішення не проводити відновлювальний ремонт ТЗ та не надав страховику платіжний документ, що підтверджує ВВР та/або ДДВ, страховик проводить виплату страхового відшкодування за вирахуванням ПДВ.
У даному випадку страхувальник надав страховику платіжну інструкцію про оплату ремонтних робіт пошкодженого в ДТП транспортного засобу особі, яка є платником ПДВ, а тому підстави для зменшення розміру страхового відшкодування на суму ПДВ відсутні. 
Таким чином, обґрунтованою сумою страхового відшкодування, яка мала бути сплачена відповідачем на користь позивача є 41003,01 грн.
Щодо заперечень відповідача в частині відсутності доказів укладення договору добровільного страхування наземного транспортного засобу марки "CITROEN BERLINGO" державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , то суд зазначає, що вказані доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до заяви про усунення недоліків, позивач надав пояснення, що посилання на договір добровільного страхування наземного транспорту FA-00141320 від 29.06.2021 є технічною опискою і вказано помилково. Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб Citroen, державний номерний знак НОМЕР_2 на дату ДТП був застрахований у позивача відповідно до Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №FА-00034006 (бордеро № 09-23 від 24.08.2023).
Посилання страхувальника у заяві про настання події на номер договору обов`язкового страхування, а не добровільного, не нівелює факту настання спірної ДТП та не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Більше того, за поясненнями позивача, такий формат подання заяв про настання події застосовується для корпоративних клієнтів, для швидшої ідентифікації автомобіля, оскільки за Генеральним договором добровільного страхування застраховано велику кількість автомобілів однакової марки та моделі.
Заперечення відповідача щодо того, що інформацію про страховий випадок позивач довів до відома відповідача лише по факту звернення позивача до суду, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з приписів статті 33 Закону України №1961-IV саме водій транспортного засобу, причетного до ДТП (в даному випадку водій MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 ) мав повідомити про такі обставини свого страховика.
Крім того, оскільки матеріали справи не містять даних про невиконання власником пошкодженого транспортного засобу та позивачем своїх обов`язків, які призвели до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди, за висновками суду посилання відповідача на положення пп.37.1 п.37.1 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є необґрунтованими. 
Позивачем завлено до стягнення суму страхового відшкодування у розмірі 41003,01 грн в межах страхової суми встановленої полісом №ЕР/220591054.
За встановлених обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 41003,01 грн.
Також позивачем заявлені до стягнення 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних (нарахування здійснені за період з 15.02.2025 по 10.04.2026 на суму 41003,01 грн) та 6293,12 грн пені (нарахування здійснено з 15.02.2025 по 15.08.2025 на суму 41003,01 грн).
За змістом ст.524 та ст.533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання щодо сплати коштів.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Відповідно до статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Таким чином, виходячи зі змісту норм статті 992 ЦК України та пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з нездійсненням сплати страхового відшкодування відповідачем у дев`яностоденний строк, позивач правомірно нарахував пеню.
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Статтею 979 ЦК встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).
Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням. 
Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що заява вих.№ 06172/9224 від 16.10.2024 про виплату страхового відшкодування (справа № 19003/01/2024/123) отримана відповідачем 04.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 0504082150143.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що рекомендоване повідомлення про отримання поштового відправлення, на яке посилається позивач, не містить відомостей, що саме направлялося на адресу, оскільки рекомендоване повідомлення містить посилання на вихідний номер заява, а відповідачем не надано доказів, що 04.11.2024 отримано інший документ, а не заяву вих.№ 06172/9224 від 16.10.2024 про виплату страхового відшкодування.
Отже, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 41003,01 грн до 02.02.2025 (90 днів з дня отримання заяви). 
Страхове відшкодування у розмірі 41003,01 грн станом на 10.04.2026 (кінцева дата здійснення нарахувань) сплачено не було.
Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат на суму 4241,74 грн та 3% річних на суму 1415,45 грн (нарахування здійснені за період з 15.02.2025 по 10.04.2026 на суму 41003,01 грн), суд встановив, що вони є обґрунтованими та арифметично правильними, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 6293,12 грн пені (нарахування здійснено з 15.02.2025 по 15.08.2025 на суму 41003,01 грн), то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (чинного, на час виникнення спірних правовідносин) нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
При цьому ч. 6 ст. 232 ГК України (чинного, на час виникнення спірних правовідносин) передбачено не позовну давність, а період часу, протягом якого кредитор має право нараховувати пеню і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, якщо інше не встановлено за згодою сторін; перебіг відповідного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №907/65/18 від 12.03.2020, у справі №916/1777/19 від 10.09.2020, у справі №911/858/22 від 27.02.2024).
Водночас Господарський кодекс України втратив чинність з 28.08.2025, у зв`язку з введенням в дію Закону України "Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб" №4196-IX від 09.01.2025.
Таким чином, суд констатує, що в заявлений позивачем період нарахування пені діяла норма ч.6 ст.232 ГК України.
Водночас, як встановив суд вище, відповідач прострочив виконання зобов`язання з 03.02.2025, а тому з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГК України правомірним є нарахування пені до 03.08.2025. 
Водночас, визначений позивачем період нарахування пені (до 15.08.2025) перевищує шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За перерахунком суду, здійсненим за період з 15.02.2025 (початкова дата, визначена позивачем) до 03.08.2025, розмір пені становить 5 875,23 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС", а саме в частині стягнення 41003,01 грн страхового відшкодування, 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних та 5 875,23 грн пені.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 
За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" (01033, м.Київ, вул.Володимирська, буд.69, ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА "ТАС" (03117, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) 41003,01 грн страхового відшкодування, 4241,74 грн інфляційних втрат, 1415,45 грн 3% річних, 5 875,23 грн пені та 2641,39 грн судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено: 07.07.2026.

Суддя С.О. Турчин