справа № 208/14645/25 
провадження № 2/208/1431/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
20 квітня 2026 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання – Золотоноші А.Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про визнання права власності, -
в с т а н о в и в:

1.Стислий виклад позиції позивача.
ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду міста Кам`янського із позовною заявою до Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про визнання права власності.
Позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю. 
В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина зазначеного будинку належала моїй родичці (рідна сестра моєї бабусі по матері) ОСОБА_2 . Право її власності зареєстровано в БТІ 11.09.1981 в книгу № 7, реєстровий номер 683. Зазначає, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вона була рідною сестрою її бабусі по матері ОСОБА_3 . ОСОБА_2 була одинокою жінкою, ніколи не була одружена та не мала дітей. Після її смерті ніхто не звертався до нотаріуса за відкриттям спадкової справи. Також зазначає, що позивач зареєстрована та безперервно проживала в даному будинку з 1981 року по серпень 2024 року. 
У зв`язку з бойовими діями на території селища була вимушена евакуюватись в м. Дніпро, де тимчасово мешкає. Весь час з 1981 року по теперішній час вона спочатку з чоловіком, а потім самостійно доглядала та утримувала будинок в цілому, сплачувала вартість комунальних послуг, робила поточний ремонт будинку та господарських будівель, доглядала та утримувала в порядку присадибну ділянку та город. Власниця іншої 1/2 частки будинку ОСОБА_2 , ніколи в будинку за вищевказаною адресою не проживала, не проявляла до нього інтересу, ніколи ним не опікувалась і не сплачувала платежів за його утримання. Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-які інші особи будинком не цікавились та не опікувались. Тягар утримання обох часток будинку несла одноосібно на протязі більше 40 років, з 1981 року по теперішній час. З 1981 року до теперішнього часу вона добросовісно, безперервно володіє та відкрито користуюся спірною 1/2 частиною будинку за призначенням, протягом 29 років після смерті власниці 1/2 частини будинку одноосібно доглядає та утримувала повністю весь будинок та прибудинкову територію, сплачувала вартість комунальних послуг, робила поточний ремонт, тому вважає, що має право на набуття права власності на 1/2 частину за набувальною давністю. 

2. Заяви, клопотання позивача, відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити, посилалась на обставини викладені у позові. 
В судове засідання представник відповідача Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області, не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

3. Процесуальні дії по справі.
12 лютого 2026 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.
12 лютого 2026 року ухвалою судуклопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про визнання права власності, задоволено.
Витребувано від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) інформацію про наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану запису про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис 22.10.1996 року № 1457 Ворошиловським відділом РАГС м. Донецька.
Витребувано у Ворошиловської районної в м. Донецьку ради інформацію щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та осіб зареєстрованих разом з нею на день смерті.
Витребувано з Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області інформаційні довідки зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис 22.10.1996 року за № 1457 Ворошиловським відділом РАГС м. Донецька.
23 березня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Красноармійської державної нотаріальної контори Радочиною О.І. 26.07.2005 р. реєстровий № 801. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 08.10.2025, номер відомостей про речове право 61872033, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 13.10.2025 року.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №449341046, встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 власником частини на підставі свідоцтва про право власності на спадщину, серія та номер №801, виданий 26.07.2005, державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори є Бережна Тетяна Іванівна та іншої частини вказаного будинку на підставі свідоцтва про спадщину – 26.08.1981, державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори реєстр 240 є ОСОБА_4 . 
Згідно довідки №2034/01-02 від 15.09.2025 року Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» в м.Покровську Донецької області, зазначається, що до 01 січня 2013 року, будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за: 
-1/2 частина - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Дружбіной А.М., державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори від 26.08.1981 р. в реєстрі за N? 2410. В КП «БТІ» зареєстровано 11.09.1981 р. в кн. 7 за реєстровим N? 683;
-1/2 частина - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого Новоекономічною селищною радою від 16.04.1984 р. в реєстрі за N?53. В КП «БТІ» зареєстровано 27.04.1984 р. в кн. 7 за реєстровим N? 683. 
Також, станом на 20.04.2005р. загальна площа 62,5 кв. м, житлова площа 39,2 кв. м будинку АДРЕСА_1 .
Також в матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де власниками вищезазначеного будинку зазначені ОСОБА_2 ,(1/2 частка) та ОСОБА_5 , (1/2 частка).
Згідно до довідки №207 від 28.10.2025 року виданої Гродівською селищною радою Покровського району Донецької області, відповідно до якої ОСОБА_1 , 1960 р.н., зареєстрована в АДРЕСА_1 з 27.02.1981 року по теперішній час.
Згідно до акту від 28.10.2025 року про підтвердження фактичного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого зазначається, власником іншої частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , яка є родичкою ОСОБА_1 , (сестра бабусі), мешкала у місті Донецьку. Вона ніколи в цьому будинку не проживала, не проявляла до нього інтересу, ніколи ним не опікувалась і не сплачувала платежі за його утримання. Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 будь-які інші особи будинком не цікавились і не опікувались. Утримання обох часток несла одноосібно ОСОБА_1 .
Згідно із листа Першої Кам`янської державної нотаріальної контори №510/01-16 від 26 лютого 2026 року, зазначається, що згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №84319141 від 26 лютого 2026 року спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , не заведена та згідно з Інформаційної довідки зі спадкового реєсту (заповітів/спадкові договори) №84319130 від 26 лютого 2026 року, був посвідчений, але не відома дата народження заповідача.
Згідно до копії свідоцтва про смерть, зазначається, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке видано Ворошиловським відділом реєстрації актів в громадського стану м.Донецька серії НОМЕР_1 . 

5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Частиною 1 та 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 
Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. (ст.328 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Аналізуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , добросовісно заволоділа чужим майном, а саме: 1/2 частиною житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власник якого фактично з 1981 року в ньому не проживає, і продовжує відкрито та безперервно ним володіти більше десяти років.
Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією висловленою в п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 вказано, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація) (п. 43); аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього (п. 46); звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (п.п. 47, 55); якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном (п. 48); відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник (п. 50; давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років (п. 52); набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності (п. 54).
Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що: за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Таким чином, особа, що має бажання набути у власність майно за набувальною давністю має володіти майном без правової підстави, добросовісно і відкрито володіти майном протягом встановленого строку, крім цього майно має бути не виключене із цивільного обороту. 
Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

6. Висновки суду.
Враховуючи, що позивачем доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а саме його добросовісне, відкрите та безперервне володіння нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

7.Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, судові витрати з відповідача не стягуються.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 328, 344, 361 ЦК України, ст.ст. 5, 141, 175, 206, 247, 263, 268, 272, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Гродівської селищної ради Покровського району Донецької області про визнання права власності, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Відомості сторін:
Позивач –  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач – Гродівська селищна рада Покровського району Донецької області, ЄДРПОУ 04341637, адреса: Донецька область, Покровський район, смт.Гродівка, вул.Донецька, буд.97

Суддя  Похваліта С. М.