Справа № 758/13975/25
Провадження № 2-др/756/83/26

оболонський районний суд міста києва
 
додаткове РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 червня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В :
 
У провадженні суду перебувала зазначена цивільна справа.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 758,85 грн трьох процентів річних та 208 024,24 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з 28.02.2020 до 31.07.2025.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 487,83 грн.
29.05.2026 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фомін Михайло В`ячеславович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив поновити позивачу строк для подання доказів понесених витрат, які позивач очікував понести у зв`язку з розглядом справи, та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000 грн.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши наявні матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, ухваливши додаткове рішення в порядку ст. 270 цього Кодексу.
Суд встановив, що в позовній заяві позивач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу та зазначив, що докази на підтвердження таких витрат будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. У такий спосіб передбачену абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України умову про завчасну заяву щодо наміру подати докази дотримано.
На обґрунтування поважності причин пропуску строку заявник послався на те, що текст рішення від 19.05.2026 надійшов до підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи лише 27.05.2026, а можливість ознайомитися з його змістом позивач отримав 28.05.2026, у зв`язку з чим був позбавлений можливості подати докази понесених витрат у межах п`ятиденного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними. Враховуючи наведені заявником обставини, які об`єктивно перешкоджали своєчасному поданню доказів, суд визнає причини пропуску строку поважними та вважає за можливе поновити позивачу строк для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу і прийняти подані докази до розгляду.
Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільне процесуальне законодавство містить критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником надано: договір про надання правничої допомоги від 18.01.2024, укладений між Адвокатським бюро «Михайла Фоміна» та ОСОБА_1 ; додаткову угоду № 4 від 01.09.2025; додаткову угоду № 5 від 24.11.2025; акт № 4 приймання-передачі виконаних робіт від 28.05.2026; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер на ведення справи.
Правничу допомогу позивачу надавав адвокат Фомін Михайло В`ячеславович, який діяв на підставі зазначеного договору та ордера.
За умовами договору від 18.01.2024 та додаткової угоди № 4 від 01.09.2025 розмір винагороди за надану правничу допомогу становить 3 000 грн за одну годину роботи адвоката, а гонорар (гонорар успіху) за досягнення позитивного результату в суді першої інстанції внаслідок складення та подання позовної заяви становить фіксовану суму 10 000 грн.
Згідно з актом № 4 від 28.05.2026 адвокатом надано такі послуги: ознайомлення з первинними документами клієнта, пошук та аналіз судової практики, визначення судової перспективи захисту прав клієнта, розробка стратегії юридичного захисту, складення та подання до суду позовної заяви - 3 години роботи вартістю 9 000 грн. Крім того, у зв`язку з досягненням позитивного результату клієнту нараховано гонорар успіху в розмірі 10 000 грн. Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 19 000 грн.
У попередньому (орієнтовному) розрахунку, наведеному в позовній заяві, позивач визначив очікуваний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі до 22 000 грн. Фактично заявлений до відшкодування розмір витрат (19 000 грн) не перевищує попередньо визначеної суми, а є меншим за неї, що відповідає вимогам ст. 134 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18).
Дослідивши надані докази, суд встановив, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є реальними, їх дійсність та необхідність підтверджені належними доказами, а самі витрати пов`язані з розглядом цієї справи та документально підтверджені.
Під час розгляду справи по суті відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності (ч. 5 ст. 137 ЦПК України) відповідач не заявив, обґрунтованих заперечень щодо неспівмірності заявленого розміру не навів. За приписами ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виснувала, що клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. За відсутності такого клопотання суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності (ст. 12, 13 ЦПК України), не вправі вирішувати питання про зменшення суми витрат за критеріями ч. 4 ст. 137 ЦПК України з власної ініціативи.
Водночас, керуючись критеріями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд перевірив, чи пов`язані заявлені витрати з розглядом справи та чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним до предмета спору. Ціна позову у справі становить 248 783,09 грн, а позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу (19 000 грн) є співмірним зі складністю справи й обсягом наданих послуг, пропорційним до ціни позову, не є завищеним та відповідає критеріям реальності й розумності.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).
Складовою заявлених витрат є гонорар успіху в розмірі 10 000 грн, передбачений договором про надання правничої допомоги від 18.01.2024 та додатковою угодою № 4 від 01.09.2025.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) визнала можливість існування гонорару успіху як форми винагороди адвоката та законність визначення в договорі такого виду винагороди, що відповідає принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) і практиці Європейського суду з прав людини.
Гонорар успіху визначено сторонами договору у фіксованому розмірі 10 000 грн за досягнення позитивного результату - часткового чи повного задоволення позовних вимог клієнта. Позитивного результату досягнуто: рішенням від 19.05.2026 позов задоволено в повному обсязі.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, при фіксованому розмірі гонорару конкретний склад дій адвоката не має вирішального значення для визначення розміру адвокатського гонорару, що підлягає компенсації; визначаючи суму, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару іншою стороною, суд виходить зі встановленого в договорі розміру.
Зважаючи на те, що гонорар успіху пов`язаний з розглядом цієї справи, визначений у фіксованому й розумному розмірі, є пропорційним до ціни позову, а клопотання про зменшення витрат відповідач не заявив, суд не вбачає підстав для відмови у відшкодуванні цієї суми.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо доведено, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява № 19336/04, § 268). Заявлені позивачем витрати відповідають наведеним критеріям.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви та наявність підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 19 000 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
Поновити ОСОБА_1 строк для подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 758/13975/25.
Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 19 000 грн.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Андрій ПУКАЛО