Справа № 201/5991/26
Провадження № 2/201/4356/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року місто Дніпро

Суддя Соборного районного суду міста Дніпра Демидова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 
24 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди в якому просив суд:
-Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві суму грошових коштів у розмірі 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 17 червня 1983 року по 30 жовтня 2008 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 
За час роботи на підприємстві відповідача з ним стався нещасний випадок, що підтверджується актом про нещасний випадок, форми Н-1 № 62 від 07 серпня 2001 року. 
П. 6 зазначеного акту встановлено обставини нещасного випадку, а саме: 04 серпня 2001 року був травмований під час виконання трудових обов`язків, а саме, під час відчеплення тросу відвантажених вагонеток які знаходились на схилі вагонетки почали рухатись, відбувся натяг тросу, який захопив кисть правої руки прижав її до борту вагону, травмував 5 палець. 
Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 квітня 2002 року йому первинно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 5% через трудове каліцтво відповідно до акту форми Н-1 № 62 від 07 серпня 2001 року. 
Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 13 травня 2009 року серії ДНА-02 № 031658 йому повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 5% через трудове каліцтво, інші 60% не є предметом позовних вимог. 
У зв`язку з вказаною травмою порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманої травми, що супроводжується втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Ушкодження має негативний вплив не лише на працездатність позивача, а й загалом на можливість організовувати своє життя. Ця набута, внаслідок виробничої травми, вада нагадує про себе позивачу щохвилини та створює для нього постійний безперервний дискомфорт. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. 
Вважає, що за таких обставин йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання роботодавцем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.
10 червня 2026 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву в якій просили суд відмовити в задоволенні позову зазначивши наступне.
На підставі Акту № 21 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 06 квітня 1987 року встановлено, що з позивачем 05 квітня 1987 року стався нещасний випадок. 
Обставини за яких стався нещасний випадок полягали у наступному: 05 квітня 1987 року у 2 зміну машиністу електровозу ОСОБА_1 було видано наряд, а саме: взять на горизонті 140 метрів партію з 10 порожніх вагонів і доставити її в забій. 
ОСОБА_1 без запиту на виїзд під`їхав до партії порожніх вагонів, вийшов з кабіни, лівою рукою підняв зчеплення вагонів, а правою — штирь. В цей час, робітник ОСОБА_2 , проштовхнув партію порожняка та вантажу, виставляючи черговий вагон. Буфером вагону та електровозу була травмована кисть лівої руки ОСОБА_1 .. 
Причини настання нещасного випадку: Особиста необережність потерпілого, порушення “Типової інструкції з охорони праці для машиніста електровозу” 
Випискою з акту огляду у ВТЕК від 15 грудня 1994 позивачу первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності — безстроково. 
Заявою від 23 грудня 1994 року що написана на ім`я директора шахти ім. М.І. Сташкова, ОСОБА_1 попросив виплачувати йому, на підставі довідки ВТЕК від 15 грудня 1994, відшкодування шкоди у зв`язку з виробничою травмою, що сталася 05 квітня 1987 року 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 25 липня 2001 № 265, позивачу продовжено раніше призначені страхові виплати відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Відповідно до Акту № 62 про нещасний випадок форми Н-1 від 07 серпня 2001 року розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) з позивачем 04 серпня 2001 року стався нещасний випадок. 
Обставини за яких стався нещасний випадок полягали у наступному: 04 серпня 2001 року у 2 зміну помічником начальника дільниці ВШТ було надано наряд машиністу електровозу підземного ОСОБА_1 на доставку порожніх вагонів та вивезення завантажених вагонів з 518 збірного штреку горизонту 300 м. В 16 годин 05 хвилин ОСОБА_1 “перегнав” електоровоз через з`їзд на окрему гілку опрокидувача. Потім зачепив партію навантажених вагонеток тросом з електровозу та протягнув її по грузовій гілці в напрямку опрокидувача знаходячись з електровозом на обгонній гілці опрокидувача, що є порушенням вимог “Проекту комплекса розвантаження вагонеток на горизонті 300 м”. При цьому, партія навантажених вагонеток була виставлена в районі пунктів 1-2-3 з нахилом в бік опрокидувача і=0,014+0,015. 
Під час відцеплення тросу від завантажених вагонеток, які стояли на “нахилі” вони почали рухатись і відбулось натягнення тросу, який прижав кисть правої руки до борту вагона, травмувавши 5 палець. (п.6 Акту Н-1). 
Причини настання нещасного випадку: 
1. Порушення п.7 “Проекта комплекса розвантаження вагонеток на горизонті 300 м” в частині використання тросу під час проведення манівруючих робіт на завищеному профілі рейкових шляхів. 
2. Особиста необережність потерпілого, що відобразилась у його необережності. (п.7 Акту Н-1)
Відповідно до Протоколу № 2 від 17 квітня 2002 року засідання комісії з питань охорони праці шахти ім. М.І. Сташкова більшістю голосів встановлено 15% ступеня вини у нещасному випадку саме ОСОБА_1 . 
Випискою з акту огляду у ВТЕК від 04 квітня 2002 року позивачу первинно-повторно встановлено 15 % втрати професійної працездатності (10%- акт № 21 від 05.04.1987, 5%- акт № 62 від 04.08.2001) — безстроково. 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 30 квітня 2002 року № б/н, позивачу призначено страхові виплати відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
На підставі Повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) форми П-3 та діагнозу основного у позивача встановлено професійне захворювання (12 лютого 2009 р.) 
Відповідно до Акту № 58 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 06 березня 2009 року позивачу встановлено хронічне професійне захворювання., а саме: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої — другої ст. (пиловий бронхіт першої — другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого — другого ст. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). 3. Вібраційна хвороба першої другої ст. з синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулонейропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деф. артрозу ліктьових, в сполученні з періартрозами, (ПФ першого — другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. Захворювання професійне (12.02.2009 р.) 
Випискою з акту огляду у МСЕК від 13 травня 2009 року позивачу було первинно-повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності (5%- акт № 21 від 05.04.1987, 5%- акт № 62від04.08.2001, 55%- акт № 58 від 06.03.2009) та третя група інвалідності- безстроково. 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 29 травня 2009 за № 0417/333/333.1/1 Про реєстрацію нового страхового випадку- зареєстровано новий страховий випадок відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 29.05.2009 за № 0417/333/333.1/3 призначено потерпілому щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Станом на теперішній час позивач отримує страхові виплати. 
Стосовно відшкодування моральної шкоди відповідачем зазначено, що позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди, та причино наслідкового зв`язку т між шкодою та протиправними діями та вини управління Фонду.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 квітня 2026 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. 
Ухвалою судді від 11 травня 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди.
У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Фактичні обставини, встановлені судом
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 17 червня 1983 року по 30 жовтня 2008 року працював у різних структурних підрозділах на різних посадах у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 
На підставі Акту № 21 про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 06 квітня 1987 року встановлено, що з позивачем 05 квітня 1987 року стався нещасний випадок. 
Випискою з акту огляду у ВТЕК від 15 грудня 1994 позивачу первинно встановлено 10 % втрати професійної працездатності — безстроково. 
Заявою від 23 грудня 1994 року що написана на ім`я директора шахти ім. М.І. Сташкова, ОСОБА_1 попросив виплачувати йому, на підставі довідки ВТЕК від 15 грудня 1994, відшкодування шкоди у зв`язку з виробничою травмою, що сталася 05 квітня 1987 року 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 25 липня 2001 № 265, позивачу продовжено раніше призначені страхові виплати відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Відповідно до Акту № 62 про нещасний випадок форми Н-1 від 07 серпня 2001 року розслідування нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) з позивачем 04 серпня 2001 року стався нещасний випадок. 
Відповідно до Протоколу № 2 від 17 квітня 2002 року засідання комісії з питань охорони праці шахти ім. М.І. Сташкова більшістю голосів встановлено 15% ступеня вини у нещасному випадку саме ОСОБА_1 . 
Випискою з акту огляду у ВТЕК від 04 квітня 2002 року позивачу первинно-повторно встановлено 15 % втрати професійної працездатності (10%- акт № 21 від 05.04.1987, 5%- акт № 62 від 04.08.2001) — безстроково. 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 30 квітня 2002 року № б/н, позивачу призначено страхові виплати відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
На підставі Повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) форми П-3 та діагнозу основного у позивача встановлено професійне захворювання (12 лютого 2009 р.) 
Відповідно до Акту № 58 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 06 березня 2009 року позивачу встановлено хронічне професійне захворювання., а саме: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої — другої ст. (пиловий бронхіт першої — другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН першого — другого ст. 2. Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху). 3. Вібраційна хвороба першої другої ст. з синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії та полірадикулонейропатії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді дв. плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деф. артрозу ліктьових, в сполученні з періартрозами, (ПФ першого — другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. Захворювання професійне (12.02.2009 р.) 
Випискою з акту огляду у МСЕК від 13 травня 2009 року позивачу було первинно-повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності (5%- акт № 21 від 05.04.1987, 5%- акт № 62від04.08.2001, 55%- акт № 58 від 06.03.2009) та третя група інвалідності- безстроково. 
Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 29 травня 2009 за № 0417/333/333.1/1 Про реєстрацію нового страхового випадку- зареєстровано новий страховий випадок відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Постановою Відділення ВД ФСНВУ від 29.05.2009 за № 0417/333/333.1/3 призначено потерпілому щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. 
Позивач просив суд стягнути на його користь моральну шкоду за втрату працездатності саме згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 квітня 2002 року на рівні 5% через трудове каліцтво відповідно до акту форми Н-1 № 62 від 07 серпня 2001 року. 
Згідно виписки із акту огляду МСЕК від 13 травня 2009 року серії ДНА-02 № 031658 йому повторно безстроково встановлено втрату працездатності на рівні 5% через трудове каліцтво. 
Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно частини 3статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
За правовою нормою частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду соціального страхування чи за рахунок роботодавця).
Тобто від дати встановлення стійкої втрати працездатності вперше залежить, яка особа має відшкодувати заподіяну працівнику моральну шкоду.
Згідно з положеннями статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями, № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Отже, при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін та коли завдана моральна шкода.
Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа № 210/3177/17.
Відповідальність роботодавця за заподіяння моральної шкоди умовами виробництва була вперше передбачена Законом України «Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.1992 року, згодом Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, та в подальшому 24 грудня 1999 року була закріплена у статті 237-1 КЗпП України.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу 15 грудня 1994 року первинно було встановлено 10 % втрати працездатності, 04 квітня 2002 року позивачу встановлено первинно – повторно 15% втрати працездатності (10 % акт від 05 квітня 1987 року, 5% акт від 04 серпня 2001 року) безстроково, та 13 травня 2009 року позивачу встановлено первинно - повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності ((5 % акт від 05 квітня 1987 року, 5% акт від 04 серпня 2001 року, 55% акт від 06 березня 2009 року та третя група інвалідності - безстроково. Проте позивач просить суд стягнути на його користь моральну шкоду за втрату працездатності в розмірі 5% встановленого первинно повторного саме від 04 квітня 2002 року відповідно до акту від 04 серпня 2001 року.
Згідно сталої практики Верховного Суду, потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків, якщо стійка втрата працездатності у зв`язку з травмою на виробництві або професійним захворюванням уперше встановлена МСЭК в період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року
На день встановлення позивачу втрати працездатності 5 % (04 квітня 2002 року) передбачалося відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків.
Згідно пункту «е» частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, діючій станом на 13 червня 2002 року), у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.
Як визначалося частиною 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, діючій станом на 13 червня 2002 року), сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.
Позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (постанова Верховного Суду від 17 грудня 2019 року по справі № 210/5259/16-ц).
01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України. Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій.
Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Позивачу було встановлено 5 % втрати професійної працездатності, а наразі 65%, проте просить суд за 5% акт від 04 серпня 2001 року.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до ч. 1 ст.168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 4Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Закон № 1105-XIV, який визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема, прийнятим відповідно до цих основ Законом № 1105-XIV.
01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21 вересня 2022 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким припинено функціонування Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду шляхом реорганізації та приєднання до Пенсійного фонду України.
Починаючи з 03 січня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій.
Тому з відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.
Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.
Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Суд не може погодитись із запереченнями відповідача, який вважає не доведеним, факт заподіяння моральної шкоди так як не надано відповідних медичних документів та не встановлено зміни у психічному стані, оскільки згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що моральна шкода може складатися зокрема з моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків, що має місце в цьому випадку, тому що всі зазначені обставини в позивача наступили саме у результаті втрати професійної працездатності, внаслідок професійних захворювань.
Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок його роботи у структурних підрозділах підрозділі Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» він отримав втрату працездатності в 2002 році також, за яку й просить суд стягнути маральну шкоду. Ушкодження здоров`я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров`я, на безпечну працю. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано.
Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
Під час визначення розміру моральної шкоди суд враховує й вину позивача у нещасному випадку. За таких обставин, суд вважає розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, а в іншій частині відмовити.
Відповідно до пункту «а» підпункту164.2.14 пункту 164. 2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або у розмірі, визначеному законом.
У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Тобто з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, як до 23 травня 2020 року, так після цієї дати чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. (Постанова Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 598/438/21)
У зв`язку із зазначеним, моральна шкода на користь позивача підлягає стягненню без з утримання податку та обов`язкових платежів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.
Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 300 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст.5,11,1167,1174 та керуючись ст. 13, 76-78, 81, 263 - 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ЄДРПОУ 21910427) на користь держави судовий збір в розмірі 300 (триста) гр..

В іншій частині позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26

Суддя          С.О. Демидова