ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 509/4496/23
провадження № 61-1056св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ; 
відповідач -  ОСОБА_2 ; 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 , подану адвокатом Бєліком Андрієм Сергійовичем, на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 року у складі судді Козирського Є. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Кострицького В. В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, визнання права власності.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 25 липня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 509/3416/18 під час вирішення питання про поділ майна подружжя: визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 17/50 частин квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 83/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ; визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Наразі позивач сплачує комунальні платежі, саме за рахунок позивача здійснювався поточний ремонт в квартирі АДРЕСА_1 , в той час як відповідачка зазначеним майном не користується, як співвласник квартири не приймає участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також не несе відповідальності перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідачка квартирою не цікавиться. За характеристикою приміщень вказана квартира, загальною площею 59,5 кв. м, є двокімнатною, розташована на восьмому поверсі будинку, складається з двох житлових кімнат площами 18,60 кв. м та 13,80 кв. м, кухні площею 8,40 кв. м, вбиральні (сполученої) площею 1,30 кв. м, ванної кімнати площею 4,20 кв. м, коридору площею 9,20 кв. м та комори площею 3,30 кв. м. З огляду на те, що частка відповідачки 17/100 складає 10,12 кв. м, виділити в натурі таку частку квартири відповідно до регламентованих нормативно технічних вимог ДБН В.2.2.-15:2019 технічно неможливо адже окремі кімнати квартири є більшими за площу частки відповідачки. Таким чином, відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити в натурі належну відповідачці на праві власності 17/100 частини квартири, яка б відповідала самостійній квартирі в складі житлових і підсобних приміщень із забезпеченням необхідними інженерними комунікаціями. Житлова і підсобна площа, яка припадає на 17/100 частини квартири згідно нормативних документів менше мінімальної, що виключає можливість виділу частки відповідачки в натурі.

Отже, частка відповідачки у праві спільної часткової власності є незначною та технічно не можливо здійснити виділ в натурі частки відповідачки в розмірі 17/100 частини квартири АДРЕСА_2 . Наразі спільне володіння і користування квартирою АДРЕСА_1 сторонами є неможливим у зв`язку з неприязними стосунками між співвласниками. Позивач вважає, що припинення права власності відповідачки не завдасть істотної шкоди її інтересам, як співвласника, та заявляє вимогу про припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні з одночасним присудженням їй грошової компенсації. Загальна вартість зазначеної квартири складає 743 871,25 грн (сплачено позивачем за придбання квартири), тому після проведення судової будівельно-оціночної експертизи ринкової вартості квартири позивачем буде внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у якості попереднього внесення вартості частки відповідачки.

Також, автомобіль марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 є неподільною річчю, сторони не можуть домовитись про порядок користування автомобілем, спільне користування сторонами зазначеним автомобілем є неможливим у зв`язку із неприязними стосунками, таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки з огляду на те, що їй буде виплачено матеріальну компенсацію вартості її частки та позивач заявляє вимогу про припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні з одночасним присудженням їй грошової компенсації. Після розірвання шлюбу зазначений автомобіль фактично залишився у користуванні позивача, відповідачка автомобілем не користується та витрат на його утримання не несе. Середня ринкова вартість автомобілю Ford Focus 2016 року випуску відповідно до даних веб-порталу auto.ria.com складає 300 000 грн, тому після проведення судової експертизи ринкової вартості автомобілю позивачем буде внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти у якості попереднього внесення вартості частки відповідачки.

Відповідачка фактично ані квартирою, ані автомобілем не користується, тому припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки з огляду на те, що їй буде виплачено матеріальну компенсацію вартості її частки квартири та автомобілю. 

04 грудня 2023 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зазначив, що відповідачка у відзиві на позовну заяву не погодилась з обставинами, викладеними у позові, зазначала, що для вирішення заявлених позовних вимог необхідний висновок експерта.

Враховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог,  ОСОБА_1 просив:
1) Припинити право власності  ОСОБА_2 на 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237, шляхом виплати грошової компенсації вартості частки з депозитного рахунку суду у розмірі 404 509,05 грн; 
2) Припинити право власності  ОСОБА_2 на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 шляхом виплати грошової компенсації вартості частки з депозитного рахунку суду у розмірі 126 465,39 грн; 
3) Виплатити  ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості припинених 17/100 частин у праві власності квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237, в розмірі 404 509,05 грн за рахунок коштів, внесених позивачем 
ОСОБА_1 на рахунок Державної казначейської служби України, м. Київ UA418201720355249001000005435 відповідно квитанції; 
4) виплатити  ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості припиненої 1/2 частини у праві власності автомобілю марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 в розмірі 126 465,39 грн за рахунок коштів, внесених позивачем ОСОБА_1 на рахунок Державної казначейської служби України, м. Київ UA418201720355249001000005435 відповідно квитанції; 
5) Визнати за ОСОБА_1 право власності на 17/100 частин квартири за адресою: 
АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237; 
6) Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 ; 
7) Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з судового збору за подання позовної заяви в розмірі: 5 309,75 грн, та проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи в розмірі 8 000,00 грн, судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 3 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень 

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 вересня 2024 року залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації, визнання права власності - задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237, шляхом виплати грошової компенсації вартості частки з депозитного рахунку суду у розмірі 404 509,05 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237, що належала 
ОСОБА_3 згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 25 липня 
2022 року (справа №509/3416/18).

Виплачено ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості припинених 
17/100 частин у праві власності квартири    АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 739104751237, в розмірі 404 509,05 грн за рахунок коштів, внесених позивачем ОСОБА_1 на рахунок Державної казначейської служби України, відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 28 березня 2024 року № 0.0.3555916401.1

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 шляхом виплати грошової компенсації вартості частки з депозитного рахунку суду у розмірі 126 465,39 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , що належала ОСОБА_3 згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 25 липня 2022 року (справа 
№ 509/3416/18).

Виплачено ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості припиненої 1/2 частини у праві власності автомобілю марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 в розмірі 126 465,39 грн за рахунок коштів, внесених позивачем ОСОБА_1 на рахунок Державної казначейської служби України, м. Київ, відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 28 березня 2024 року № 0.0.3555916401.1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 16 309,75 грн.

Рішення суду першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції мотивоване тим, що доцільним є припинити право власності відповідача на 17/100 частки квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини автомобіля Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 (що визнані за нею 25 липня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду у справі №509/3416/18 під час вирішення питання про поділ майна подружжя), та визнати за позивачем право власності на 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 , та на 1/2 частини автомобіля Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , та стягнути з депозитного рахунку Овідіопольського районного суду Одеської області на користь відповідачки компенсацію вартості її 17/100 частин квартири АДРЕСА_1 в розмірі 404 509,05 грн та виплатити грошову компенсацію вартості припиненої 1/2 частини у праві власності автомобілю марки Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 в розмірі 126 465,39 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , у інтересах якої діє адвокат Бєлік А. С., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати Овідіопольського районного суду Одеської області 
від 19 вересня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, і постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2025 року у справі № 466/2128/23, постановах Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16751/18, від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, від 09 листопада 2021 року у справі № 428/7432/20, від 08 травня 2019 року у справі № 343/2271/16-ц, від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 344/120/16-ц, від 17 травня 2021 року у справі 183/4432/16-ц, від 22 вересня 2021 року у справі № 289/398/16, від 09 червня 2021 року у справі № 760/789/19, від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21, від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року відкрито касаційне провадження в цій справі, задоволено клопотання  ОСОБА_2 , подане адвокатом Бєліком А. С., про зупинення дії постанови Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року та витребувано матеріали справи з Овідіопольського районного суду Одеської області.

17 березня 2026 року справа № 509/4496/23 надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Бєлік А. С.  мотивована тим, що рішення судів грубо порушує норми матеріального та процесуального права, а також не відповідає численним висновка Верховного Суду, що зазначені у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, від 
09 червня 2021 року у справі № 760/789/19, від 11 грудня 2023 року у справі 
№ 442/7979/21, від 01 червня 2023 року по справі № 344/2399/21, від 24 листопада 2021 року в. справі № 754/16751/18, від 28 жовтня 2020 року у справі 
№ 761/23904/19.

Судами не взято до уваги, що у даній справі не існувало жодної із підстав, що передбачені статтею 365 ЦК України і, відповідно, не було правового підґрунтя для задоволення позовної заяви. Залишено без уваги той факт, що квартира, що є предметом даного спору є єдиним житлом не лише відповідачки, але й малолітнього сина, який проживає з матір`ю.

Не взято до уваги, що вирішення даного спору напряму впливає на права та інтереси малолітнього сина сторін, який з народження проживає з матір`ю. Суди фактично дозволили позивачу використати судовий розгляд в якості предмету помсту та маніпуляції, чим грубо порушено принцип змагальності сторін, за яким кожна із сторін повинна довести належними та допустимими доказами обставини на які вона посилається.

Той факт, що квартира, що є предметом даного спору є єдиним житлом відповідачки і відповідно її сина, який з нею проживає підтверджується Витягом № 390797952 (витяг міститься в матеріалах справи, також нами додається оновлений). Окрім того, відповідачка зареєстрована в даній квартирі, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 09 вересня 2024 року. Рішенням суду визначено місце проживання дитини разом з матір`ю у квартирі, що є предметом даного спору.

Судами залишено без уваги той факт, що автомобіль, що є спільною власністю сторін переховується позивачем і фактично перебуває у користуванні третьої особи, яка не відома відповідачці. Фактично експлуатація автомобіля, його зношення чи пошкодження є відповідальністю позивача, який повинен не лише повернути автомобіль позивачці, але й відшкодувати збитки, що були завдані їй щодо зношення автомобіля, про що нами буде заявлено окремий позов.

Важливим у даній справі фактом є те, що позивач не проживає в Україні і не користується вже багато років ні квартирою, ні машиною, що є предметом даного спору.

Позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень. Ним не доведено ні того факту, що спільне користування квартирою і автомобілем є неможливим, ні того факту, що таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачці та дитині.

Щодо експертизи квартири, то наданий позивачем Висновок експерта № 39/2023 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 509/4496/23 є необ`єктивним і, відповідно, не може братися до уваги як доказ.

Щодо експертного висновку автомобіля: Позивачем надано висновок експерта № 238-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу Ford Focus реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Підставою звернення до суду з позовом стали особисті мотиви позивача, який фактично воює проти колишньої дружини та власної дитини, використовуючи їхню беззахисність, відповідачка неодноразово звертала увагу суду на той факт, що позивач не проживає в даній квартирі, не користується нею, а просто намагається зробити все, щоб позбавити відповідачку житла.

Більше того, квартира була куплена за кошти батьків відповідачки, а ремонт в квартирі робився силами відповідачки, оскільки позивач на той момент не працював. Позивач зі свого боку не надав суду доказів його тверджень, відповідачка ж зі свого боку надала квитанції, що підтверджують купівлю техніки для квартири, які містяться в матеріалах справи.

Не можна залишити і без уваги того факту, що автомобіль, що є предметом даного спору викрадений позивачем та переданий невідомим особам. І його твердження щодо того, що відповідачка не користується ним виключено зумовлені фактом неправомірних дій позивача. При цьому, відповідачка, зі свого боку, намагається віднайти і повернути автомобіль, і на відміну від пустих слів позивача, відповідачкою були надані численні докази викрадення авто.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чумаченко С. О. подав до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення без змін, зазначивши про їх законність і обґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги.

01 квітня 2026 року представник  ОСОБА_2 - адвокат Бєлік А. С. подав до Верховного Суду через підсистему Електронний Суд додаткові пояснення у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

15 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби ОМУЮ, про що було складено актовий запис № 1449.

22 вересня 2015 на ім`я ОСОБА_1 у період шлюбу було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

18 січня 2018 року на ім`я ОСОБА_2 у період шлюбу було зареєстровано право власності на автомобіль марки Ford Focus 2016 року випуску державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

25 липня 2022 року постановою Одеського апеляційного суду у справі № 509/3416/18 під час вирішення питання про поділ майна подружжя:
- визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на 17/50 частин квартири АДРЕСА_1 ;
- визнано за ОСОБА_1 право власності на 83/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- визнано за ОСОБА_3 право власності на 17/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;
- визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;
- визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частини автомобіля марки Ford Focus 2016 року випуску державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Судами встановлено, що за характеристикою приміщень вказана квартира, загальною площею 59,5 кв. м, є двокімнатною, розташована на восьмому поверсі будинку, складається з двох житлових кімнат площами 18,60 кв. м та 13,80 кв. м, кухні площею 8,40 кв. м, вбиральні (сполученої) площею 1,30 кв. м, ванної кімнати площею 4,20 кв. м, коридору площею 9,20 кв. м та комори площею 3,30 кв. м.

Судовим експертом Чорною Ю. П. на підставі договору від 13 жовтня 2023 року 
№ 30-23 на надання послуг з проведення судової експертизи було проведено відповідну експертизу та надано висновок експерта від 13 листопада 2023 року 
№ 39/2023 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі № 509/4496/23.

Відповідно до висновків, викладених у вищенаведеному висновку експерта виділити в натурі 17/100 частки квартири АДРЕСА_1 , не вбачається за можливе. Питання про те чи є 17/100 частки квартири АДРЕСА_1 незначною або розмір такої частки є значним не входить в компетенцію експерта-будівельник, не відноситься до технічних питань, які потребують застосування спеціальних знань. Надати відповідь на поставлене питання експерту не надається можливим.

Відповідно до висновку експерта Чорної Ю. П. від 13 жовтня 2023 року № 39/2023 ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 в межах порівняльного підходу на дату оцінки 13 листопада 2023 року становить (без ПДВ): 2 379 465,00 грн.

З огляду на викладене, вартість 17/100 частин цієї квартири, належної відповідачці, становить 404 509,05 грн. (2 379 465:100*17).

Також, автомобіль марки Ford Focus 2016 року випуску державний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 є неподільною річчю, сторони не можуть домовитись про порядок користування автомобілем, спільне користування сторонами зазначеним автомобілем є неможливим у зв`язку із неприязними стосунками.

В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу зазначений автомобіль фактично залишився у користуванні позивача, відповідачка автомобілем не користується.

03 листопада 2023 року на замовлення учасника справи був складений висновок експерта № 238-23 судової транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до вищенаведеного висновку експерта № 238-23 ринкова вартість автомобіля FORD FOCUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 02 листопада 2023 року визначається рівною 252 930,78 грн.

З огляду на викладене, вартість 1/2 частини вказаного автомобіля становить 
126 465,39 грн (252 930,78:2).

Отже, загальний розмір грошової компенсації, що підлягає виплаті відповідачці, з урахуванням наданих експертами висновків, становить: 530 974,44 грн (126 465,39 + 404 509,05).

З матеріалів справи вбачається, позивачем ОСОБА_1 на рахунок Державної казначейської служби України, м. Київ UA418201720355249001000005435 відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» від 28 березня 2024 року 0.0.3555916401.1 внесено грошові кошти в розмірі 530 974,44 грн. Ця обставина підтверджується квитанцією (а. с.220 т. 2).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника  ОСОБА_2 - адвоката Бєлік А. С.підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим
є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Зазначеним критеріям оскаржувані судові рішення не відповідають з огляду на таке.
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (стаття 183 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша-третя статті 358 ЦК України).

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується
в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (частини перша, друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Відповідачка заперечувала проти отримання компенсації вартості своєї частки, бажала особисто користуватись належним їй на праві власності майном та вказувала про відсутність у неї іншого житла. Позивач належними доказами не підтвердив існування обставин, відповідно до яких було б можливим примусове припинення права співвласника на частку відповідно до положень статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності відповідачки є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності на майно кожним з подружжя.

Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта, п`ята статті 71 СК України).

Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість. 

Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: щодо одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передання одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.

Норми законодавства України щодо способів та порядку поділу спільної сумісної власності подружжя покликані, у тому числі, створити ефективний механізм охорони прав співвласника, право на частку якого припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення.

Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2024 року у справі № 679/533/21 (провадження № 61-8759св24).

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19) сформульовано висновок про те, що аналіз статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що під час вирішення спору про поділ майна суд може не погодитись із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Обрання судом під час вирішення спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивачка, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Цей спір виник між колишнім подружжям щодо поділу квартири та автомобіля.

Що стосується автомобіля судами вірно встановлено, що автомобіль є неподільною річчю, а сторони не можуть домовитись про порядок користування автомобілем, тож спільне користування сторонами зазначеним автомобілем є неможливим, отже доцільним є припинити право власності відповідачки на 1/2 частини автомобіля Ford Focus 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , та виплатити грошову компенсацію вартості припиненої 1/2 частини у праві власності автомобілю в розмірі 126 465,39 грн відповідачці.

Судові рішення в цій частині Верховний Суд залишає без змін.

Верховний Суд звертає увагу, що Главою 8 Сімейного кодексу України врегульований правовий режим права спільної сумісної власності подружжя.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 17/50 частин квартири АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, оскільки набуте у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 

Майно колишнього подружжя може бути поділене між ними різними способами. У цій справі ставиться питання про виділення спірного майна у власність позивача та стягнення із нього грошової компенсації.

Верховний Суд враховує, що згідно зі статтею 364 ЦК, яка має назву «Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності», право на отримання одним зі співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки від інших співвласників визначено саме за умови неможливості виділу її в натурі.

Приписи статті 364 ЦК хоч і визначають можливість отримання одним зі співвласників такої компенсації, проте не встановлюють умов чи обставин, за яких стягнення такої компенсації можливе в судовому порядку за умови відсутності згоди інших співвласників.

Водночас у статті 365 ЦК визначено по суті зворотній механізм, а саме припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників: право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Отже, і стаття 364, і стаття 365 ЦК визначили механізми припинення для одного чи декількох співвласників частки у праві на об`єкт спільної сумісної власності, і такий механізм залежить від правового результату, якого хоче досягнути співвласник, який ініціює вирішення спору.

Аналіз наведених приписів ЦК дає підстави для висновку, що як механізм, визначений статтею 365 ЦК, для якого законодавець визначив умови застосування, так і механізм, встановлений статтею 364 ЦК, з урахуванням урегульованих у пункті 6 статті 3 ЦК засад справедливості, добросовісності та розумності, повинен враховувати певні критерії, які спонукають суд під час вирішення спорів, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, враховувати баланс інтересів сторін.

У спірних правовідносинах підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду наведені у постанові від 10 грудня 2025 року у справі 
№ 466/2128/23.

Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час вирішення спорів за вимогою одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні, яким є житло, шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, підлягає врахуванню майновий стан відповідача (відповідачів), а саме можливість сплатити компенсації вартості частки, право позивача на яку припиняється та передається відповідачу (відповідачам), та чи не призведе виконання відповідного рішення про стягнення компенсації до звернення стягнення на ту частку, право на яку передано іншим співвласникам відповідним судовим рішенням.

Присудження компенсації на користь одного співвласника вартості його частки з інших співвласників за умови неможливості виділу її у натурі з неподільної речі не може відбуватися, якщо виконання такого рішення призведе до звернення стягнення на цю ж річ, яка є єдиним житлом.

Таким чином, встановлення обставин, які стосуються можливості сплатити компенсацію вартості частки та втрати єдиного житла, впливає на правильність вирішення спору, такі аргументи були одним із ключових доводів відповідача.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в порушення вимог статті 367 ЦПК вказані обставини не перевірив і відповідних висновків не зробив, у зв`язку з чим постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині вимог про виділення спірного майна у власність відповідача та стягнення грошової компенсації.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення частково ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Постанову апеляційного суду в частині вимог про виділення спірної квартири у власність позивача та стягнення грошової компенсації слід скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що відповідатиме статті 411 ЦПК.

Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

В такому випадку розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки дію постанови Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2026 року, то у зв`язку із залишенням касаційної скарги без задоволення в частині поділу автомобіля необхідно поновити її дію.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 412, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Бєліка Андрія Сергійовича, задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року в частині позовних вимог про припинення права іншого з подружжя на частку у квартирі з одночасним присудженням грошової компенсації, визнання права власності на часткуспірної квартири скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині судові рішення залишити без змін.

Поновити дію постанови Одеського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року в іншій частині.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді: О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
В. В. Сердюк
В. В. Шипович