Справа № 729/588/26
2/729/658/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: 
судді Бойко В.І., 
за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,
представника відповідача адвоката Гунька О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу, - 
у с т а н о в и в:
ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 139950,00 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1  25.10.2024 року, о 18:51 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «КІА СОРЕНТО» р.н. НОМЕР_1 , перевищуючи максимально дозволену швидкість в межах населеного пункту, рухався по вул. Незалежності в м. Бобровиця Ніжинського району Чернігівської області зі сторони вокзалу в напрямку центру міста. Рухаючись у вказаному напрямку, відповідач проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух ТЗ та безпечно керувати ним, в результаті чого не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини, де на тротуарі біля будинку АДРЕСА_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 , отримала тілесне ушкодження, комплекс яких відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 на місці пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_1 , у судовому засіданні вину в пред`явлених йому обвинуваченнях, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України визнав, дав показання, що кримінальне правопорушення вчинив при обставинах вказаних в обвинувальному акті.
Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.04.2025 року, по справі № 729/223/254; 1-кп/729/73/25 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років.
У відповідності до чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № 221621854), цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «КІА СОРЕНТО» р.н. НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ПАТ «HACK «ОРАНТА».
По факту ДТП, яка мала місце 25.10.2024 року, позивачем було проведено страхове розслідування та заведено страхову справу під реєстраційним № 24-25-22315.
До позивача із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування звернулись потерпілі особи, а саме чоловік загиблої та діти, яким було компенсовано моральну шкоду в розмірі 96000,00 грн., на 3 осіб, в розмірі 1/3 частки, тобто по 32000,00 грн., на кожного та витрати на поховання і встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 43950,00 грн. В цілому сума страхового відшкодування, що була перерахована потерпілим особам склала 139950,00 грн.
ЗУ «ОСЦПВВНТЗ», який був чинний на час настання події ДТП, визначено зокрема згідно підпункту: «а» 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи Іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; «в» 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія забезпеченого ТЗ, який спричинив ДТП, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препарате, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Факт залишення місця пригоди відповідачем, як і його перебування в стані алкогольного сп`яніння підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили. В зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 139950,00 грн., в порядку регресу.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Гунько О.Ю. у судовому засіданні не заперчував проти задоволення позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.
Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07.04.2025 року, по справі № 729/223/25; 1-кп/729/73/25 ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України, ч. 1 ст. 135 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років (а.с. 9-15).
На момент ДТП транспортний засіб «КІА СОРЕНТО» р.н. НОМЕР_1 , яким керував відповідач, був забезпечений за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 221621854 від 19.06.2024 року в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 16).
05.06.2025 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до страхувальника - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування (а.с. 22).
Судом встановлено, що із повідомленням про ДТП та заявами про виплату страхового відшкодування звернулись потерпілі особи, а саме чоловік загиблої та діти, яким було компенсовано моральну шкоду в розмірі 96000,00 грн., на 3 осіб, в розмірі 1/3 частки, тобто по 32000,00 грн., на кожного та витрати на поховання і встановлення надгробного пам`ятника в розмірі 43950,00 грн., що підтверджується страховими актами та платіжними дорученнями на перерахування коштів (а.с.26-35).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.
Предметом договору страхування за ст. 980 ЦК України є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
Відповідно до ч. 1 ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.
Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час розгляду справи врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX від 21.05.2024 (надалі-Закон №3720-IX).
За приписами ч. 2 ст. 4 Закону №3720-IX об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку.
Відповідно до ст. 5 Закону №3720-IX страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
Згідно п. 6 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону №3720-IX договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004, що був чинним на день набрання чинності договором №223902667 від 04.10.2024 (надалі -Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до положень п.п. 27.3-27.5 ст. 27 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Згідно п. 36.1 ст. 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Згідно підпунктів «а», «в» 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону №1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи Іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до ветановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препарате, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, паркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому, за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України) та виникає нове (регресне) зобов`язання в порядку статті 1191 ЦК України.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено порядок стягнення коштів, виплачених страховиком на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена страхувальника або водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У даному випадку вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області області від 07.04.2025, який набрав законної сили, встановлено, що дорожньо-транспортна пригода що мала місце 25.10.2024 року та внаслідок якої загинула ОСОБА_2 сталася з вини відповідача ОСОБА_1 .
Таким чином, у позивача, як страховика винуватця ДТП виник обов`язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221621854 від 19.06.2024 року.
Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» належним чином виконало свої зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування та здійснило виплату моральної шкоди та витрати на поховання і встановлення надгробного пам`ятника потерпілим особам у розмірі визначеному ст. 27 Закону №1961-IV.
Розмір шкоди, завданої з вини відповідача ОСОБА_1 та відшкодованої позивачем, підтверджується долученими до справи належними доказами.
Отже, позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до відповідача.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи те, що вина відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та самовільно залишив місце пригоди, у настанні дорожньо-транспортної пригоди 25.10.2024 року встановлена вироком суду, що набрав законної сили, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яке здійснило виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну смертю потерпілої, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача в порядку регресу витрат, пов`язаних зі страховою виплатою в розмірі 139950,00 грн.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд може зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, але виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі обґрунтування нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому, стороною відповідача, на яку покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат, не подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Дана позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 13.03.2025 року по справі № 275/150/22 (провадження 61-13766св24).
Таким чином, суд з урахуванням складності справи, спрощеного порядку її розгляду, задоволення позовних вимог, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, приходить до висновку про те, що з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 980, 984, 999, 1166, 1168, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 22, 23, 27, 36, 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
у х в а л и в:
Задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в порядку регресу виплачену суму страхового відшкодування в розмірі 139 950 (сто тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., разом 8328 (вісім тисяч триста двадцять вісім) грн. 
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Сторони по справі: 
Позивач - ПАТ «НАСК «ОРАНТА», 02081, м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, 7-Д, код ЄДРПОУ 00034186.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відбуває покарання в ДУ «Божковська виправна колонія (№ 16)», адреса: 38734, с. Божківське, Полтавська область, Полтавський район, вул. Центральна, 5, код ЄДРПОУ 08564268. 

Суддя В.І. Бойко