ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/36095/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Рищенко А.Ю.) в адміністративній справі №160/36095/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
19.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 року №084050001935 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 , з 12.06.2025 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу». 
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що з 17.05.2019 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 №084050001935 позивачу відмовлено в задоволенні заяви про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, поданої 12.06.2025. Рішення обґрунтовано тим, що стаж держслужбовця ОСОБА_1 , складає 17 років 2 місяці 12 днів. Станом на 01.05.2016 рік заявник на посадах державної служби не працював та не набув 20 років стажу державної служби. Період роботи з 02.12.1985 по 21.06.1987 на посаді народного судді, з 22.06.1987 по 19.09.1988 на посаді голови Шевченківського районного народного суду зараховано загальним стажем, оскільки посада судді відсутня в статті 25 Закону №3723. Відповідач у рішення не зазначає періоди трудової діяльності позивача, які на його думку складають 17 років 2 місяці 12 днів «стажу держслужбовця». Проте зазначає, що відповідач не зараховує до цього стажу «період роботи з 02.12.1985 по 21.06.1987 на посаді народного судді, з 22.06.1987 по 19.09.1988 на посаді голови Шевченківського районного народного суду». Також, відповідачем не враховано періоду строкової служби позивача в армії. Це рішення є очевидно протиправним, оскільки суперечить фактичному стажу роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, тексту Закону та постанов КМ України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 року №084050001935 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, починаючи з 12.06.2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після набрання чинності Законом №889-VIII збережено лише за особами, визначеними пунктами 10 та 12 його Прикінцевих та перехідних положень, зокрема тими, хто станом на 01.05.2016 мав не менше 20 років стажу державної служби або працював на посаді державної служби та мав не менше 10 років такого стажу. Скаржник зазначає, що основною умовою зарахування періоду роботи до стажу державної служби є віднесення відповідної посади до посад державної служби та встановлення за нею рангу державного службовця. Оскільки посада судді не була передбачена статтею 25 Закону №3723-ХІІ, періоди роботи позивача на посадах судді та голови районного суду були зараховані лише до загального стажу. За розрахунком відповідача, стаж державної служби позивача становить 17 років 2 місяці 12 днів, а станом на 01.05.2016 він не працював на державній службі та не мав 20 років відповідного стажу, у зв`язку з чим підстави для призначення пенсії державного службовця відсутні. На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 17.05.2019 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №084050001935 від 28.02.2024 проведений перерахунок пенсії позивача у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму (масовий), в результаті якого з 01.03.2024 розмір пенсії склав 7453,89 грн.
На підставі повідомлення-розрахунку ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.04.2024 №18 для зарахування неповних місяців до страхового стажу як повних відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та у визначеному цим повідомленням розмірі, позивачем у травні 2024 року здійснена доплата 78003,43 грн, в результаті чого його страховий стаж збільшився на 2 роки.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 04.06.2024 №084050001935 здійснено перерахунок пенсії позивача у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.06.2024, на підставі сплати внесків, в результаті чого його пенсія була зменшена до 7059,89 грн.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо включення в його страховий стаж періодів навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1977 по 09.07.1981, військової служби з 12.10.1981 по 13.06.1983, проходження спеціальної підготовки в Національній школі суддів України з 27.08.2018 по 24.05.2019, а також вважаючи протиправним рішенням відповідача від 04.06.2024 №084050001935 про перерахунок пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 у справі №280/6235/24 адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними бездіяльності, рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо включенні в страховий стаж ОСОБА_1 періодів навчання у вищому навчальному закладі з 27.06.1981 по 09.07.1981, військової служби з 30.03.1983 по 13.06.1983.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди навчання у вищому навчальному закладі з 27.06.1981 по 09.07.1981, військової служби з 30.03.1983 по 13.06.1983, у зв`язку із чим здійснити перерахунок розміру його пенсії за віком.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 605,60 грн.
Означене судове рішення від 16.09.2024 у справі №280/6235/24 набрало законної сили 17.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121732984).
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.02.2025 р апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 в адміністративній справі №280/6235/24 залишено без задоволення. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2024 в адміністративній справі №280/6235/24 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125309018).
Як свідчать обставини справи, 12.06.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою щодо переходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». 
Заява позивача про перехід на інший вид пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 №084050001935 ОСОБА_1 відмовлено у переході на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
З тексту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 №084050001935 вбачається наступне. 12.06.2025 до територіальних органів Пенсійного фонду України звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 ) за перерахунком щодо переходу на інший вид пенсії згідно Закону України «Про державну службу». З 1 травня 2016 року набрав чинності Закон України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» (далі - Закон 889), відповідно до якого втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 прикінцевих та перехідних положень. Пунктами 10 і 12 прикінцевих та перехідних положень Закону №889 передбачено право на призначення пенсії згідно статті 37 Закону №3723 особам, які: 1) досягли пенсійного віку; 2) мають страховий стаж: чоловіки - 35 років, жінки - 30 років; 3) не призначали пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ; 4) на день набрання чинності Закону №889 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом №889 мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі станом на 1 травня 2016 року. Всі зазначені умови повинні бути дотримані одночасно. Стаж держслужбовця ОСОБА_1 , складає 17 років 2 місяці 12 днів. Станом на 01.05.2016 рік заявник на посадах державної служби не працював та не набув 20 років стажу державної служби. Період роботи з 02.12.1985 по 21.06.1987 на посаді народного судді, з 22.06.1987 по 19.09.1988 на посаді голови Шевченківського районного народного суду зараховано загальним стажем, оскільки посада судді відсутня в статті 25 Закону №3723. Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , згідно заяви від 12.06.2025 №1400 відсутнє.
Вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним позивач звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII).
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.
Пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, за наявності в особи станом на 01.01.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 28.01.2025 у справі №560/2123/24.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, частиною 1 статті 25 Закону №3723-XII було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 №084050001935 про відмову позивачу у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця за Законом України «Про державну службу».
Як на підставу для відмови відповідач у спірному рішенні та апеляційній скарзі посилається на відсутність у позивача станом на 01.05.2016 необхідного стажу державної служби, оскільки на цю дату він не працював на посаді державної служби та не мав 20 років такого стажу.
При цьому періоди роботи позивача з 02.12.1985 по 21.06.1987 на посаді народного судді та з 22.06.1987 по 19.09.1988 на посаді голови Шевченківського районного народного суду відповідач не зарахував до стажу державної служби, посилаючись на те, що посада судді не була передбачена статтею 25 Закону №3723-ХІІ.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 25.08.1975 він працював: 
- з 01.08.1983 по 14.11.1983 - стажистом народного судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя; 
- з 15.11.1983 по 01.11.1985 - старшим консультантом з судової роботи відділу юстиції Запорізького облвиконкому; 
- з 02.12.1985 по 21.06.1987 - народним суддею Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя; 
- з 22.06.1987 по 19.09.1988 - головою Шевченківського районного народного суду м. Запоріжжя; 
- з 20.09.1988 по 03.01.1999 - заступником начальника Запорізького обласного управління юстиції; 
- з 04.01.1999 по 09.12.2002 - заступником начальника - начальником відділу державної виконавчої служби Запорізького обласного управління юстиції; 
- з 25.07.2005 по 15.03.2006 - головним консультантом-керівником Регіональної приймальні Президента України Секретаріату Президента України.
Трудова книжка позивача, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, у частині спірного періоду оформлена відповідно до вимог законодавства.
Також суд першої інстанції правильно встановив, а відповідач не заперечував, що з 12.10.1981 по 13.06.1983 позивач проходив строкову військову службу.
Відтак, матеріалами справи підтверджено, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, за період з 01.08.1983 по 09.12.2002 становить понад 19 років. Крім того, період державної служби з 25.07.2005 по 15.03.2006, який підлягає зарахуванню до страхового стажу, становить не менше 9 місяців. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що станом на квітень 2006 року стаж державної служби позивача перевищував 20 років.
Посилання відповідача на те, що періоди роботи позивача з 02.12.1985 по 21.06.1987 на посаді народного судді та з 22.06.1987 по 19.09.1988 на посаді голови Шевченківського районного народного суду не підлягають зарахуванню до стажу державної служби, оскільки посада судді не була передбачена статтею 25 Закону №3723-ХІІ, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених законодавством, чинним на той час.
У зв`язку з цим підлягає застосуванню Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, пунктом 2 якого прямо передбачено зарахування до стажу державної служби роботи на посадах суддів.
За таких обставин, спірні періоди роботи позивача на посадах народного судді та голови районного суду підлягають зарахуванню до стажу державної служби, а тому доводи відповідача про відсутність в останнього необхідного стажу державної служби - є безпідставними.
З огляду на викладене, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.06.2025 №084050001935, у зв`язку з цим належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання пенсійного органу перевести позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII, починаючи з 12.06.2025.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/36095/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак